П О С Т А Н О В А
         І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
3 березня 2021 року                                                                                 місто Київ 
                                                                                            справа №757/54629/20-ц
                                                                                провадження №22-ц/824/2720/2021                                                                                                              
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М. за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Шевчуком Ігорем Вікторовичем,
на ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 16 грудня 2020 року, постановлену у складі  судді  Матійчук Г.О.,
у справі за заявою  ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позову, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2020 року  заявник  ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення доказів до подання позову.
Ухвалою  Печерського районного суду м.Києва від 16 грудня 2020 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позову.
Не погоджуючись з такою ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Шевчук І.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення доказів.
В апеляційній скарзі посилається на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, судом неповно встановлені обставини, які мають значення для справи, неповно досліджені зміст заяви та доводи заявника, висновки суду не відповідають обставинам справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 є членом Ради Національного банку України. Голова Ради НБУ Данилишин Б.М. листом №10-0007/52635 від 23 вересня 2020 року звертався до Президента України Зеленського В.О. та поширив відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію. На думку Данилишина Б.М. , ОСОБА_1 , як член Ради НБУ, нібито втратив бездоганну ділову репутацію, наявність якої, відповідно до ч.3 ст. 10 Закону України "Про Національний банк України" є обов`язковою для члена Ради Національного банку  України. Такі дії Голови Ради НБУ завдали значної шкоди честі, гідності та діловій репутації ОСОБА_1 . Наведена в листі інформація не відповідає дійсності.
Рада НБУ систематично ухиляється від надання відповіді  на адвокатські запити, а тому не маючи можливості в законний спосіб отримати оригінал, або належним чином завірену копію зазначеного листа, заявник був змушений звернутися до суду з заявою про забезпечення доказів до подання позову. Витребувані документи є ключовими доказами поширення відносно ОСОБА_1 недостовірної інформації і стануть підставою для подання позовної заяви про захист честі, гідності та ділової репутації.
Суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення доказів.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позову розглянуто судом першої інстанції у відсутність заявника, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, чим  допущено порушення вимог ч.3 ст. 118 ЦПК України. 
Стосовно об`єктивного сумніву суду щодо поданої копії листа №10-0007/52635 від 23 вересня 2020 року, з підстав, що така не оформлена у відповідності до ч.ч. 4, 5 ст. 95 ЦПК України, то зазначає, що вказаний документ має реквізити у вигляді реєстраційного номеру та дати виготовлення.   ОСОБА_1 звернувся до суду  із заявою про забезпечення доказів до подання позову, аби під час розгляду позову у суду не було підстав відмовити у задоволенні такого, з зазначеної причини. При поданні заяви ОСОБА_1 зазначив, що копію  зазначеного листа отримано ним в процесі виконання функцій Голови  Ради НБУ, більш детальні пояснення  заявник не зміг надати, оскільки не був повідомлений про час та дату розгляду заяви про забезпечення доказів.    
В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його  представник  адвокат Шевчук І.В.  доводи апеляційної скарги підтримали,  просили апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення доказів до подання позову.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І.,  вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі  судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала скасуванню з постановленням нового судового рішення, виходячи з наступного.
Вирішуючи справу на підставі наявних у суду даних, суд першої інстанції виходив з того, що учасники справи повідомлялися судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, заперечень, пояснень чи інших заяв процесуального характеру на адресу суду не надходило.
Як убачається з матеріалів справи, у грудні 2020 року заявник ОСОБА_1   звернувся до суду з заявою про забезпечення доказів до подання позову.
Суд першої інстанції направив учасникам справи судове повідомлення про розгляд заяви ОСОБА_1 , призначений на 16 грудня 2019 року /а.с.88,89,90/.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів отримання  заявником ОСОБА_1 , його представником адвокатом Шевчуком І.В. та особою, яка може набути статусу відповідача повідомлення, про розгляд заяви ОСОБА_1 ..
Заявником у своїй заяві зазначено офіційну електронну адресу свого представника - адвоката Шевчука І.В. та особи, яка може набути статусу відповідача, але суд  не використав зазначену інформацію та не направив судову повістку на офіційну електронну адресу  учасників справи. 
Таким чином, повідомлення суду, датовані 14 грудня 2020 року, що міститься в матеріалах справи (а.с.88,89,90)  не можуть вважатися доказом належного повідомлення особи про час та місце розгляду справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої  статті 376 ЦПК України).
З огляду на наведене, та зважаючи на те, що судом першої інстанції  розглянуто справу без участі заявника та його представника, які не були належним чином повідомлені про розгляд справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення доказів до подання позову.
Що стосується висновків суду по суті заяви ОСОБА_1 , то такі є правильними, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1    звернувся до суду з заявою про забезпечення доказів до подання позову до суду. В обґрунтування своєї заяви зазначає, що він є членом Ради Національного банку України. Під час виконання своїх функцій йому стало відомо, що Голова Ради Національного банку України - Данилишин Б.М., листом №10-0007/52635 від 23 вересня 2020 року звертався до Президента України - Зеленського В.О. із пропозицією щодо його ( ОСОБА_1 ) звільнення з посади Члена Ради Національного банку України.
Підставою таких дій, на думку Данилишина Б.М. , є те, що він ( ОСОБА_1 ), як член Ради Національного банку України, нібито втратив бездоганну ділову репутацію, яка відповідно до ч. 3 ст.10 Закону «Про Національний банк України» є обов`язковою для члена Ради Національного банку України. Вважає дії Голови Ради Національного банку такими, що завдають значної шкоди його честі, гідності та діловій репутації.
Він неодноразово намагався отримати повний текст вказаного листа, проте спроби не мали результату. Зауважив, що за даної ситуації є всі підстави стверджувати, що існують переконливі обставини, які вказують на можливість знищення цих доказів в майбутньому, або принаймні, неможливості їх отримання з інших бюрократичних чи технічних причин.
Посилаючись на ст. 116 ЦПК України,  просив забезпечити докази шляхом витребування у Національного банку України в особі Голови Ради  Національного банку України Данилишина Б.М. наступні докази:  
-належним чином завірену копію листа №10-0007/52635 від 23.09.2020 року з яким останній звертався до Президента України - Зеленського В.О. із пропозицією щодо звільнення ОСОБА_1 ;  
-належним чином завірений витяг з порядку  денного Ради Національного банку України із внесеним питання про втрату ОСОБА_1 бездоганної ділової репутації на розгляд (у порядок денний засідання) Ради Національного банку України;  
-докази втрати бездоганної ділової репутації, у розумінні ст. 10 Закону У країни «Про Національний банк України» від 20 травня 1999 року №679-XIV, тобто документи які підтверджують наявність у ОСОБА_1 судимості не погашеної і не знятої в установленому законом порядку, на підставі яких, у відповідності до ч. 9 п. 59 Регламенту Ради Національного банку України, було створено на ім`я Президента України листа №10-0007/52635 від 23.09.2020 року;
- належним чином завірений витяг з Регламенту Ради Національного банку України яким встановлено порядок інформування Головою Ради Національного банку України Президента України про виникнення підстав для звільнення з посади призначених ними членів Ради Національного банку України у відповідності до абз. 3 ч. 3 ст. 12 Закону України «Про національний банк України» від 20 травня 1999 року №679-XIV; 
- належним чином завірену копію рішення Ради Національного банку України «Про пропозицію щодо нагородження ОСОБА_1 відзнакою Президента України - орденом «За заслуги» II ступеня».
За приписами  статей 12, 81 ЦПК України, основою цивільного процесу є принцип змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених Цивільним процесуальним кодексом.
Оскільки отримання позитивного судового рішення залежить від обсягу наданих належних, достовірних та допустимих доказів, законодавець, з метою сприяння сторонам в поданні відповідного доказу, передбачив механізм доказування сторонами своїх вимог або заперечень за допомогою певних процесуальних дій.
Згідно зі ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Згідно ст.76 ЦПК України під доказами розуміються будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч.1 ст.116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Згідно з ч.2 ст.116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.
Аналізуючи наведені положення ЦПК України  насамперед необхідно зауважити, що процесуальний механізм забезпечення доказів призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено, а не для забезпечення  певними доказами позивача, який не скористався можливістю отримати цей доказ самостійно та правом у встановленому порядку подати його до суду, і тим самим підмінити реалізацію позивачем своїх прав процесуальними діями суду.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18, та у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/385/19.
Заявник ОСОБА_1 не зазначив обставин, які б давали підстави припускати, що документи, які він просить витребувати, можуть бути втрачені або подання зазначених доказів в майбутньому стане неможливим або утрудненим. Саме лише посилання щодо ненадання такої документації на звернення представника  заявника - адвоката Шевчука  І.В.  про вказані обставини  не свідчать. 
Враховуючи вищевикладене та вимоги ч. 3 ст. 376 ЦПК України ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової про відмову у задоволенні заяви про забезпечення доказів до подання позову до суду.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374,  376, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В : 
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Шевчуком Ігорем Вікторовичем,задовольнити частково.
Ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 16 грудня 2020 року- скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
У задоволенні заяви  ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позову - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повна постанова складена 5 березня 2021 року.

 
Суддя-доповідач:                                                                 О.І. Шкоріна 
 
Судді:                                                                                    Л.Д. Поливач
 
                                                                                        А.М. Стрижеус