ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

24 лютого 2021 року      
м. Харків

справа №638/16484/20
провадження № 22-ц/818/2023/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,
суддів: Кругової С.С., Маміної О.В., 
за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О.,

Учасники справи:
Позивач -  ОСОБА_1 ,
Відповідач -  ОСОБА_2 , 
третя особа – Приватний нотаріус ХМНО Карташов С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус ХМНО Карташов С.І. про визнання правочину недійсним та скасування запису про державну реєстрацію,
       
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 грудня 2020 року, постановлену суддею Подус Г.С., в залі суду м. Харкові,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову. Вказує, що позивачем було надано належні докази того, що існують реальні підстави можливого відчуження спірної квартири. Посилається на те, що у відповідача перед позивачем існують невиконані боргові зобов`язання більше ніж 10 років. Проте у зв`язку із помилкою, запис про іпотеку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було виключено, внаслідок чого відповідач отримав реальну можливість розпорядитися спірною квартирою. Вказує, що за час поки відсутній запис про іпотеку, позивач може втратити своє законне переважне право на реалізацію предмету іпотеки, оскільки правом на звернення стягнення на цю квартиру можуть скористатися інші особи. Також вказує, що ухвала суду містить твердження, які жодним чином не стосуються заявлених позивачем вимог, викладених у заяві про забезпечення позову. 

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував, що відповідач має на меті реалізувати спірне майно, відсутні відомості щодо здійснення відповідачем дій пов`язаних з реалізацією квартири, відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

З такими висновками колегія суддів не погоджується.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус ХМНО Карташов С.І. про визнання правочину недійсним та скасування запису про державну реєстрацію.

Представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони відчуження кв. АДРЕСА_1 , у тому числі шляхом продажу з електронних торгів, а також заборонити органам та особам, які здійснюють примусове виконання продажу з електронних торгів, а також у забороні органам та особами, які здійснюють примусове виконання судових рішень та їх посадовим особам, ДП «СЕТАМ» здійснювати дії, спрямовані на проведення прилюдних торгів щодо квартири АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус ХМНО Карташов С.І. про визначення правочину недійсним та скасування запису про державну реєстрацію. Предметом позову є визнання правочину недійсним та скасування запису про реєстрацію. Представник позивача вказує, що відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.07.2017 року, в рахунок погашення заборгованості за договором позики грошей, звернуто стягнення на предмет іпотеки кв. АДРЕСА_2 . Однак в зв`язку з помилкою запис про іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було виключено, хоча ОСОБА_2 свої боргові зобов`язання перед ОСОБА_1 не виконав. Наразі відповідач має реальну можливість відчужити спірну квартиру.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до положень ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може на будь-якій стадії розгляду справи забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно роз`яснень даних в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, у разі задоволення позову, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Сукупний аналіз даних положень законодавства дає підстави вважати, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд повинен, крім іншого, з`ясувати відомості про особу відповідача та про належність йому майна, про накладення арешту на яке просить інша сторона.

З виділених матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно виник спір з приводу нерухомого майна, щодо якого позивач просить визнати недійсним правочин з припинення іпотеки існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, колегія суддів, враховуючи розумність, співмірність, обґрунтованість і обсяг вимог позивача, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає що найбільш доцільним буде забезпечення позовних вимог шляхом заборони відчуження, майна, що є предметом спору.

Заборона відчуження спірного рухомого майна не обмежить прав на користування та володіння вказаним майном.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.07.2017 року справі N638/4420/16-ц, залишеного в силі Постановою Верховного Суду від 17.10.2018 року рахунок погашення заборгованості за договором позики грошей № 3186 від 08 жовтня 2010 року зі змінами від 28 вересня 2011 року № 3005 у розмірі 410720,00 грн., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 08 жовтня 2010 року № 3188 зі змінами від 28 вересня 2011 року № 3007, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 30,4 кв. м., житловою площею 15,7 кв. м. шляхом надання ОСОБА_1 права на продаж зазначеної квартири будь-якій особі-покупцеві, встановлено початкову ціну для подальшої реалізації предмета іпотеки у розмірі 398240,00 грн.; у задоволенні позовних вимог щодо стягнення судового збору у розмірі 3982,41 грн. – відмовлено.

З метою реалізації свого права на продаж квартири в рахунок погашення заборгованості за договором позики грошей № 3186 від 08.10.2010 зі змінами від 28.09.2011 №3005 позивач звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Карташової С.І з проханням про зняття заборони з квартири АДРЕСА_1 , так як мав намір продати вищезазначену квартиру.

Проте, у зв`язку із помилкою запис про іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно також було виключено, хоча ОСОБА_2 свої боргові зобов`язання перед ОСОБА_1 не виконав.

Позивач вважає, що внаслідок помилкового виключення записе про іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідач отримав можливість відчуження квартири, що є предметом Іпотеки за договором № 3188 зі змінами від 28 вересня 2011 року № 3007, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на яку звернено стягнення відповідно до рішення Дзержинського районного суду М. Харкова від 12.07.2017 року у справі №638/4420/16-11.

Колегія суддів вважає такі доводи обґрунтованими.

Матеріали справи не містять доказів того, що рішення суду Дзержинського районного суду М. Харкова від 12.07.2017 року виконано. 

Право власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за договором іпотеки від 08 жовтня 2010 року № 3188 зі змінами від 28 вересня 2011 року № 3007, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_2 .

Наразі з Єдиного реєстру боржників вбачається, що стосовно ОСОБА_2 відкрито 10 виконавчих проваджень які стосуються стягнення з Відповідача грошових коштів.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що забезпечення позову у вигляді заборони відчуження однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , що наразі належить на праві власності відповідачу є необхідним заходом забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Дані положення судом першої інстанції під час вирішення питання про забезпечення позову не були враховані. Оскільки мета забезпечення позову саме й полягає в недопущенні вчинення дій, направлених на ускладнення можливості виконання рішення суду, вимога про надання доказів існування того, що ще не сталося, і чому застосовані заходи мають запобігти, є необґрунтованою. При вирішенні такого питання суд має враховувати, чи дійсно існує можливість вчинення таких дій, відтак чи заявлені ризики є реальними.

За змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Установлено, що предметом даного позову є скасування реєстраційного запису щодо припинення іпотеки на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 . Тобто даний спір за своєю сутністю є спором щодо відновлення прав позивача, як іпотекодержателя спірного нерухомого майна.

Відчуження квартири АДРЕСА_1 , позбавить ефективності обраний позивачем спосіб захисту, оскільки він не зможе реалізувати пріоритетні права іпотекодержателя.

При розгляді даної апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що з матеріалів справи вбачається існування реального спору між сторонами, за вирішенням якого позивач звернувся з позовом до суду. Об`єкт забезпечення позову прямо пов`язаний з предметом спору, а захід забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири є співмірним із заявленими позовними вимогами. При цьому, на думку апеляційного суду, такий вид забезпечення позову як заборона відчуження не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки обмежується лише можливість вчиняти дії по відчуженню майна, водночас є достатнім для забезпечення позову ОСОБА_1 .

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

З урахуванням зазначеного, судове рішення підлягає скасуванню, а заява про забезпечення позову частковому задоволенню. 

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3  необхідно задовольнити частково; ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 грудня 2020 року – скасувати, заяву задовольнити частково. 

Керуючись ст. ст.367,368,374,376, 379,381,382,384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 – задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 грудня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –         Н.П. Пилипчук

Судді –         С.С. Кругова 

                                                                                       О.В. Маміна