ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 березня 2021 року           справа №200/7667/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Гаврищук Т.Г.
суддів:                       Блохіна А.А.
                                  Сіваченка І.В.
за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.
за участю сторін по справі:
позивач: не прибув
відповідач: Вжещ Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя – Куденков К.О.) від 19 жовтня 2020 року у справі №200/7667/20-а (повний текст рішення складено 19 жовтня 2020 року) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Україні в Донецькій області про визнання незаконними дії і зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - Управління ВД ФСС, відповідач), в якому просить: - визнати неправомірними дії щодо припинення виплати страхових виплат з 01 січня 2015 року на підставі Постанови КМУ № 365; - зобов`язати поновити виплату страхових виплат з 01 січня 2015 року з виплатою недоотриманих з 01 січня 2015 року сум; - зобов`язати нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків сплати щомісячної страхової виплати з 01 січня 2015 року.
Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 посилається  на протиправність дій відповідача щодо припинення виплати йому соціальних виплат з 01.01.2015 на підставні Постанови КМУ № 365. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року у задоволені позовних вимог – відмовлено повністю.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що він з 2015 року постійно перебував на тимчасово окупованій території України, а тому  заяву про припинення страхових виплат до відповідача не подавав. Підпис у заяві про зняття позивача з обліку у зв`язку зі зміною місця проживання від 11.10.2017 року, яка наявна в матеріалах справи, не співпадає з його підписом в паспорті та заяві від 02.10.2014 року. Зазначає, що заяву від 11.10.2017 року він не писав, оскільки з 2015 року не перебував на території України.
На адресу суду апеляційної інстанції надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.
Від апелянта надійшла відповідь на відзив апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, в якій наведені ті ж самі доводи що і в апеляційній скарзі, позивач з рішенням суду першої інстанції не погоджується вважає що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Позивач, у судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, та відповідь на відзив апеляційної скарги дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що підтверджується копіями паспорту громадянина України НОМЕР_2 і картки фізичної особи-платника податків від 22.11.2010 року.  
Позивач має зареєстрований страховий випадок – профзахворювання. Також є внутрішньо переміщеною особою, місце проживання якої було зареєстровано на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (м. Жданівка Донецької області), а фактичне місце проживання/перебування – на підконтрольній українській владі території (м. Артемівськ Донецької області), що підтверджується відповідною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.11.2014 р. № 1419004076.
Після переміщення з території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, на підконтрольну українській владі території перебуває на обліку у Відділенні виконавчої дирекції Фонду страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області згідно заяви від 02.10.2014р..
Згідно з копією постанови Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області від 02 жовтня 2014 року № 0503/7435/7435/8 позивачу продовжено раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку (код виплати 410, КЕКВ 2730.03) у розмірі 1 119,23  грн.. Виплати вирішено проводити з 01 жовтня 2014 року безстроково.
Відповідно до постанови Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування він нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бахмут Донецької обласної від 19 липня 2017 року № 0503/7435/7435/18 про припинення щомісячної страхової виплати позивачу припинено виплату щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної страти професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого  заробітку (вид виплати 410, КЕКВ 2730.03) в розмірі 1 492,65 грн. Причиною припинення зазначено рішення комісії згідно протоколу № 56 від 18.07.2017р.. Виплату припинено з 01 серпня 2017 року.
Згідно з копією постанови Бахмутського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 11 жовтня 2017 року                                         № 0502/7435/7435/21 позивачу припинено щомісячну страхову виплату в розмірі 1 492,65 грн. Зазначено, що причина припинення: відмова потерпілого від отримання виплат. Виплату припинено з серпня 2017 року.
У відповідності до службової записки Слов`янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціальної страхування України в Донецькій області від 05.10.2020 позивач з жовтня 2014 року по липень 2017 року перебував на обліку в Бахмутському відділенні та отримував страхові виплати, а з серпня 2017 року не перебуває на обліку в інших відділеннях Фонду і не отримує щомісячні страхові виплати.
До суду відповідач надав копію довідки № 18.031/3984 від 05.10.2020 про доходи ОСОБА_1 з якої випливає, що позивач одержував виплати з жовтня 2014 року по липень 2017 року. Загальна сума доходу нарахованого та виплаченого позивачеві  за період жовтень 2014 року - липень 2017 року становить 54 395,94 грн.
Також до суду відповідачем надані відомості відповідно до програмного забезпечення «Реєстр потерпілих» стосовно ОСОБА_1 відповідно цих відомостей загальна сума страхових виплат, які обліковуються з серпня 2017 року по вересень 2020 складає 72 622,98 грн.. Наведена сума позивачеві не виплачена.
Також до суду відповідачем надані докази сплати щомісячних страхових виплат позивачу, а саме реєстри та платіжні доручення з жовтня 2014 року по липень 2017 року про нарахування позивачеві щомісячних страхових виплат:
-          платіжне доручення № 1818 від 14 листопада 2014 року про нарахування ОСОБА_1 за жовтень 2014 року щомісячних страхових виплат в сумі 1 119,23грн.;
-          платіжне доручення № 2064 від 17 грудня 2014 року про нарахування ОСОБА_1 за жовтень-листопад 2014 року щомісячних страхових виплат в сумі 1 119,23 грн.;
-          платіжне доручення № 138 від 27 січня 2015 року про нарахування ОСОБА_1 за грудень 2015 року щомісячних страхових виплат в сумі 1 119,23грн.;
-          платіжне доручення № 193 від 28 січня 2015 року про нарахування ОСОБА_1 за січень 2015 року щомісячних страхових виплат в сумі 1 119,23 грн.;
-          платіжне доручення № 274 від 06 лютого 2015 року про нарахування ОСОБА_1 за лютий 2015 року перерахунку щомісячних страхових виплат в сумі  73,65 грн.;
-          платіжне доручення № 501 від 20 лютого 2015 року про нарахування ОСОБА_1 за лютий 2015 року щомісячних страхових виплат в сумі 1 207,65 грн.;
-          платіжне доручення № 700 від 20 березня 2015 року про нарахування ОСОБА_1 за лютий 2015 року перерахунку щомісячних страхових виплат в сумі 149,80 грн.;
-          платіжне доручення № 682 від 20 березня 2015 року про нарахування ОСОБА_1 за березень 2015 року щомісячних страхових виплат в сумі 1 207,65 грн.;
-          платіжне доручення № 961 від 20 квітня 2015 року про нарахування ОСОБА_1 за березень 2015 року перерахунку щомісячних страхових виплат в сумі 56,27 грн.;
-          платіжне доручення № 947 від 20 квітня 2015 року про нарахування ОСОБА_1 за квітень 2015 року щомісячних страхових виплат в сумі 1 207,65 грн.;
-          платіжне доручення № 1294 від 20 травня 2015 року про нарахування ОСОБА_1 за березень 2015 року перерахунку щомісячних страхових виплат в сумі 103,35 грн.;
-          платіжне доручення № 1281 від 20 травня 2015 року про нарахування ОСОБА_1 за травень 2015 року щомісячних страхових виплат в сумі 1 207,65 грн.;
-          платіжне доручення № 1386 від 28 травня 2015 року про перерахування боргу за 2014 рік ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат в сумі 4 476,92 грн.;
-          платіжне доручення № 1511 від 23 червня 2015 року про нарахування ОСОБА_1 за березень 2015 року перерахунку щомісячних страхових виплат в сумі 73,72 грн.;
-          платіжне доручення № 1900 від 17 липня 2015 року про нарахування ОСОБА_1 за березень 2015 року перерахунку щомісячних страхових виплат в сумі 73,67 грн.;
-          платіжне доручення № 2168 від 17 серпня 2015 року про нарахування ОСОБА_1 перерахунку щомісячних страхових виплат в сумі 73,70 грн.;
-          платіжне доручення № 2438 від 17 вересня 2015 року про нарахування ОСОБА_1 за вересень 2015 року перерахунку щомісячних страхових виплат в сумі 73,70 грн.;
-          платіжне доручення № 2713 від 20 жовтня 2015 року про нарахування ОСОБА_1 перерахунку щомісячних страхових виплат в сумі 73,70 грн.;
-          платіжне доручення № 3046 від 19 листопада 2015 року про нарахування ОСОБА_1 перерахунку щомісячних страхових виплат в сумі 73,70 грн.;
-          платіжне доручення № 3320 від 16 грудня 2015 року про нарахування ОСОБА_1 перерахунку щомісячних страхових виплат в сумі 73,70 грн.;
-          платіжне доручення № 341 від 12 лютого 2016 року про нарахування ОСОБА_1 за лютий 2016 року щомісячних страхових виплат в сумі 10 686,85 грн.;
-          платіжне доручення № 616 від 18 березня 2016 року про нарахування ОСОБА_1 за березень 2016  щомісячних страхових виплат в сумі 1 207,65 грн.;
-          платіжне доручення № 889 від 15 квітня 2016 року про нарахування ОСОБА_1 за квітень 2016  щомісячних страхових виплат в сумі 1 207,65 грн.;
-          платіжне доручення № 1134 від 16 травня 2016 року про нарахування ОСОБА_1 за травень 2016  щомісячних страхових виплат в сумі 1 207,65 грн.;
-          платіжне доручення № 1559 від 13 липня 2016 року про нарахування ОСОБА_1 за червень 2016  щомісячних страхових виплат в сумі 1 207,65 грн.;
-          платіжне доручення № 1565 від 13 липня 2016 року про нарахування ОСОБА_1 за липень 2016  щомісячних страхових виплат в сумі 1 207,65 грн.;
-          платіжне доручення № 1775 від 15 серпня 2016 року про нарахування ОСОБА_1 за серпень 2016  щомісячних страхових виплат в сумі 1 207,65 грн.;
-          платіжне доручення № 1985 від 15 вересня 2016 року про нарахування ОСОБА_1 за вересень 2016  щомісячних страхових виплат в сумі 1 207,65 грн.;
-          платіжне доручення № 2148 від 13 жовтня 2016 року про нарахування ОСОБА_1 за жовтень 2016 року щомісячних страхових виплат в сумі 1 207,65 грн.;
-          платіжне доручення № 2367 від 15 листопада 2016 року про нарахування ОСОБА_1 за листопад 2016  щомісячних страхових виплат в сумі 1 207,65 грн.;
-          платіжне доручення № 2367 від 15 листопада 2016 року про нарахування ОСОБА_1 за листопад 2016 року щомісячних страхових виплат в сумі 1 207,65 грн.
-          платіжне доручення № 2588 від 13 грудня 2016 року про нарахування ОСОБА_1 за грудень 2016 року щомісячних страхових виплат в сумі 1 207,65 грн.;
-          платіжне доручення № 102 від 19 січня 2017 року про нарахування ОСОБА_1 за січень 2017 року щомісячних страхових виплат в сумі 1 207,65 грн.;
-          платіжне доручення № 253 від 15 лютого 2017 року про нарахування ОСОБА_1 за січень 2017 року перерахування плану щомісячних страхових виплат в сумі 6 421,86 грн.;
-          платіжне доручення № 256 від 15 лютого 2017 року про нарахування ОСОБА_1 за лютий 2017 року перерахування плану щомісячних страхових виплат в сумі 1 470,42 грн.;
-          платіжне доручення № 465 від 17 березня 2017 року про нарахування ОСОБА_1 за березень 2017 року перерахування авансу щомісячних страхових виплат в сумі 1 518,72 грн.;
-          платіжне доручення № 656 від 14 квітня 2017 року про нарахування ОСОБА_1 за квітень 2017 року перерахування авансу щомісячних страхових виплат в сумі 1 518,72 грн.;
-          платіжне доручення № 854 від 16 травня 2017 року про нарахування ОСОБА_1 за травня 2017 року перерахування авансу щомісячних страхових виплат в сумі 1 518,72 грн.;
-          платіжне доручення № 1044 від 13 червня 2017 року про нарахування ОСОБА_1 за червень 2017 року перерахування авансу щомісячних страхових виплат в сумі 1 518,72 грн.;
-          платіжне доручення № 1277 від 13 липня 2017 року про нарахування ОСОБА_1 за липень 2017 року перерахування авансу щомісячних страхових виплат в сумі 1 518,72 грн.;
Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно невиплати соціальних виплат позивачеві з 01.01.2015року з підстав, які не передбачені статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» .
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 1105-XIV від 23.09.1999 року (далі - Закон № 1105-XIV).
Пунктом третім розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105-XIV установлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 3 Закону №1105 визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав (п.п. 1, 3 ч. 1 ст.3).
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1105 передбачено, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"  (далі - Закон № 1706-VII) установлено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно до ст. 7 Закону № 1706-VII передбачено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
Пунктом 2 розділу 1 Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 № 20 (далі - Порядок № 20), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 січня 2015 року за № 6/26451, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що особи, які тимчасово переміщені, мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до Закону №1105 безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - робочі органи виконавчої дирекції Фонду) за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, за формою, наведеною в додатку до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі - довідка про взяття на облік), відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон 1706).
У разі чергової зміни фактичного місця проживання (перебування) особа, яка тимчасово переміщена, зобов`язана повідомити протягом 10 календарних днів з дати зміни місця фактичного проживання (перебування) робочий орган виконавчої дирекції Фонду, який здійснює йому страхові виплати, страхові витрати на медичну та соціальну допомогу шляхом подання заяви особисто або надсилання рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви) про припинення йому виплат у зв`язку зі зміною місця проживання (перебування). Копія такої заяви або підтвердження надсилання рекомендованого листа подається робочому органу виконавчої дирекції Фонду за новим місцем фактичного проживання (перебування).
Приписами п. 1 розділу ІІ Порядку № 20 установлено, що страхові виплати призначаються робочими органами виконавчої дирекції Фонду за наявності необхідних документів, що підтверджують право особи, яка тимчасово переміщена, на ці виплати, відповідно до цього Порядку за місцем її фактичного проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік.
Згідно з п. 1 розділу ІІІ Порядку № 20 особи, які тимчасово переміщені, мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) на підставі заяви, до якої додаються копії довідки про взяття на облік, паспорта або документа, що посвідчує особу, та реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомили про це відповідні державні органи і мають відмітку у паспорті). Копії засвідчуються працівником відділення при пред`явленні оригіналів.
Пунктом 1.6 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України 27.04.2007 № 24, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 22 червня 2007 року за № 715/13982 (далі - Порядок № 24), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що справа про страхові виплати потерпілого формується за його бажанням в робочих органах виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням роботодавця або за місцем проживання потерпілого.
Отже, особа береться на облік за місцем реєстрації/фактичного проживання або за місцем знаходження підприємства, на якому трапився нещасний випадок.
Пунктами 1.2 і 1.4 розділу І Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.12.2018 № 27 (далі - Порядок № 27), передбачено, що внутрішньо переміщені особи мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до Закону № 1105 безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (далі - робочі органи виконавчої дирекції Фонду) або їх відділеннях за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданою відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі - довідка про взяття на облік), з дотриманням вимог Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 (далі - Порядок № 365), та постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (далі - постанова КМУ № 637).
Призначення, продовження (відновлення) та припинення страхових виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюється на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах рад (далі - Комісії).
Також відповідно до п. 3.1 розділу ІІІ Порядку № 27 внутрішньо переміщені особи мають право на продовження раніше призначених страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду або його відділенні за фактичним місцем проживання (перебування).
Згідно з п. 3.7 Порядку № 27 передбачено, що щомісячні страхові виплати внутрішньо переміщеній особі продовжуються (відновлюються) на підставі рішення Комісії з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, та фінансуються впродовж тридцяти календарних днів з дати прийняття постанови про продовження раніше призначених страхових виплат.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області від 02 жовтня 2014 року № 0503/7435/7435/8 позивачу продовжено раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку (код виплати 410, КЕКВ 2730.03) у розмірі 1 119,23  грн.. Виплати вирішено проводити з 01 жовтня 2014 року безстроково.
Посилання відповідача, з чим погодився суд першої інстанції, на правормірність припинення позивачеві виплат, оскільки останній звернувся із заявою про припинення щомісячних страхових виплат з 1 серпня 2017 року у зв`язку зі зміною місця проживання, колегія суддів вважає помилковим, оскільки наведена підстава не передбачена статтею 46 Закону №1105.
Колегія суддів звертає увагу, що у заяві від 11.07.2017р. зазначена адреса, де раніше проживав позивач: АДРЕСА_1 та адреса фактичного тимчасового перебування позивача: АДРЕСА_2 . Тобто, відсутні відомості щодо зміни місця проживання позивача.
Суд також враховує ті обставини, що позивач звернувся до Бахмутського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області із заявою від 25.01.2021р. про поновлення йому виплат з 01 серпня 2017року та виплати суми заборгованості.
Відповідно до  ст. 92 Конституції України  виключно законами України визначаються, зокрема права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основи соціального захисту.
Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Одним з конституційних прав є право на соціальний захист (ст. 46 Конституції України).
Стаття 46 Конституції України, ст. 22 Загальної декларації прав людини, ст. 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права, ст. 23 Європейської соціальної хартії (переглянутої) закріплюють право особи на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
При цьому, Конституція України (ст. 24), Загальна декларація прав людини (ст. ст. 2, 7), Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права (ст. 2), Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (ст. 14, ст. 1 Протоколу №12 до Конвенції) закріплюють принцип рівності осіб та визначають, що права особи, в тому числі і право на соціальний захист має здійснюватися без дискримінації за будь-якою ознакою.
Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
На час припинення позивачу щомісячних страхових виплат воєнного або надзвичайного стану в Україні введено не було. 
Разом з тим реалізація прав позивача (на отримання заборгованості по страховим виплатам) була обмежена положеннями постановами Кабінету Міністрів України, що не відповідає та суперечить Конституції України.
Про необхідність соціального захисту осіб, які перебувають на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях ідеться і в Законі України  від 18 січня 2018 року №2268-VIII «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» (далі - Закон № 2268-VIII).
У статті 2 цього Закону передбачено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.
Підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.
Цього ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі                        № 243/3505/16.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. 
Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). 
За  приписами положень статті 1 Конвенції, Статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Слід звернути увагу, що стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).
За рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України": перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про те, що в даному випадку відповідач неправомірно втрутився у право власності позивача на отримання соціальних виплат шляхом припинення виплати позивачеві страхових виплат з 01 серпня 2017р., а тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.
З огляду на наявність в матеріалах справи доказів на підтвердження виплати позивачеві страхових виплат за період січень 2015р.- липень 2017р., у задоволенні вимог в цій частині слід відмовити.
За приписами статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000р. №2050-III (далі – Закон              № 2050-ІІІ), компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до статей 3, 7 Закону № 2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Зі змісту статті 1 Закону № 2050-ІІІ вбачається, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
Статті 2, 3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.
Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159, відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
У пункті 4 цього Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.
При цьому кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
З урахуванням викладеного, вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати підлягають задоволенню щодо невиплачених страхових сум за період з 01 серпня 2017року.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду – скасуванню.
Керуючись статтями 23, 33, 139, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:   

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року у справі №200/7667/20-а - задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду 19 жовтня 2020 року у справі №200/7667/20-а – скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо припинення виплати страхових виплат з 01 січня 2015 року на підставі Постанови КМУ № 365, зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області поновити виплату страхових виплат з 01 січня 2015 року; зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку порушенням строків сплати щомісячної страхової виплати з 01 січня 2015 року - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо припинення нарахування та виплати страхових виплат ОСОБА_1 .
Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області поновити нарахування страхових виплат ОСОБА_1 та виплатити з 01 серпня 2017 року заборгованість щомісячних страхових виплат, що виникла за період починаючи з 01 серпня 2017 року, з компенсацією втрати частини доходів.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені у судовому засіданні 09 березня 2021 року.
Постанова у повному обсязі складена та підписана 11 березня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                                                Т.Г. Гаврищук 

Судді:                                                                                          А.А. Блохін

                                                                                             І.В. Сіваченко