УХВАЛА

09 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 640/9586/20
адміністративне провадження № К/9901/5239/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Данилевич Н.А,
суддів: Мацедонської В.Е., Уханенка С.А.

перевіривши касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у справі № 640/9586/20 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

18 лютого 2021 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (відправлено засобами поштового зв`язку 16.02.2021).

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у вигляді повідомлення від 13.04.2020 № 6176973/6-20.1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень прийняти до виконання ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.01.2020 по справі № 826/9790/16 та винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного виконавця Державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у вигляді повідомлення від 13.04.2020 № 6176973/6-20.1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.01.2020 по справі № 826/9790/16, з урахуванням встановлених обставин справи та прийнятого судом рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Відповідач, не погоджуючись з вказаним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу від 25 листопада 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху, через її невідповідність ст. 296 КАС України, а саме: апелянтом не додано документ про сплату судового збору, на підтвердження повноважень особи, яка підписала апеляційну скаргу, подано довіреність Литовченко В.П., видану на представництво інтересів Міністерства юстиції України, яке не є учасником справи.

На виконання вимог ухвали до суду подано платіжне доручення від 09.12.2020 №495 про сплату судового збору та довіреність від 24.11.2020 №9662/20.3/22-20, якою уповноважено головного спеціаліста відділу правового забезпечення Департаменту ДВС Юлдашева Ю.М. представляти в судах України інтереси, зокрема, Департаменту державної виконавчої служби.

В подальшому, оскільки недоліки апеляційної скарги у встановлений судом строк та в період до 21 січня 2021 року усунуті не були, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу від 21 січня 2021 року апеляційну скаргу було повернуто апелянту.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас, відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

В розумінні пункту 12 частини першої статті 4 КАС України судове рішення - рішення, постанова, ухвала суду будь-якої інстанції.

Суд зазначає, що з огляду на конструкцію правової норми, закріпленої частиною третьою статті 333 КАС України, зазначена норма КАС України застосовується до перегляду в касаційному порядку ухвал, рішень та постанов прийнятих у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу. 

У свою чергу, стаття 287 КАС України регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Предметом розгляду даної справи є визнання протиправним та скасування рішення державного виконавця Державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у вигляді повідомлення від 13.04.2020 № 6176973/6-20.1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язання відповідача вчинити певні дії. 

За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

Оскаржуючи судове рішення у справі щодо визнання протиправним та скасування рішення  органу державної виконавчої служби, винесеного в рамках виконавчого провадження, особливості провадження якого регулюються статтею 287 КАС України, заявник касаційної скарги не зазначає, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Також, скаржник не обґрунтував в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розумінні та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Проаналізувавши встановлені судами обставини справи, предмет спору та обраний скаржником спосіб захисту його прав, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду цієї касаційної скарги не матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики у цій категорії адміністративних справ.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду судових рішень у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Аналіз правових норм та обставин справи доводить про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтею 287, частиною третьою статті 333 КАС України, Суд 

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у справі № 640/9586/20 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                Н.А. Данилевич

Судді                                                                                                    В.Е. Мацедонська
                                                                                                    
                                                                                                    С.А. Уханенко