ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України

11 березня 2021 року
м. Харків

справа № 628/2563/20
провадження № 22-ц/818/724/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря – Огар І.В.,

учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи – Управління праці та соціального захисту Куп`янської міської ради Харківської області, Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Харківської обласної державної адміністрації,
представники – Пухтаєвич Ольга Олегівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 05 жовтня 2020 року в складі судді Демченко І.М.,

у с т а н о в и в :

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Заява мотивована тим, що у період з 12 по 21 вересня 1986 року він залучався до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, як водій Куп`янського ремонтно – транспортного підприємства облагропромради для евакуації майна громадян, виселених із зараженої місцевості. Набув статусу учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії (посвідчення серії НОМЕР_1 ).
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» заявник вважає, що має право отримати статус інваліда війни.
Зазначає, що він звертався до Управління праці та соціального захисту Куп`янської міської ради Харківської області з заявою про видачу посвідчення інваліда війни, однак отримав відмову з підстав недоведеності факту залучення його до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони і виконання заходів по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Посилаючись на неможливість підтвердження даних обставин будь - яким іншим способом, ОСОБА_1 просив встановити юридичний факт, що він був залучений до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 12 по 21 вересня 1986 року для евакуації майна громадян, виселених із зараженої місцевості.
Встановлення вказаного факту необхідне йому для отримання посвідчення інваліда війни та відповідних пільг.

Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 05 жовтня 2020 року у відкритті провадження у справі відмовлено у зв`язку з тим, що заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження за правилами цивільного судочинства.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що чинним законодавством передбачено спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни.

15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області для продовження розгляду.
Апеляційна скарга містить доводи, які є аналогічними доводам заяви.
Зазначає, що звертався до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про визнання дій Управління праці та соціального захисту Куп`янської міської ради Харківської області протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в задоволенні якого рішенням від 10 вересня 2020 року було відмовлено. У вказаному рішення роз`яснено, що ОСОБА_1 має право звернутися до суду загальної юрисдикції із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що він залучався до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 12 по 21 вересня 1986 року для евакуації майна громадян, виселених із зараженої місцевості.

30 жовтня 2020 року Управління праці та соціального захисту Куп`янської міської ради Харківської області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що законодавство передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни, тому в окремому провадженні не може бути встановлений юридичний факт залучення ОСОБА_1 до складу автоколони, яка брала участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, який фактично підтвердить його належність до інвалідів війни. А тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України – в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту залучення його до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 12 по 21 вересня 1986 року для евакуації майна громадян, виселених із зараженої місцевості.

Заявник вказував, що заінтересована особа відмовила йому у наданні статусу інваліда війни. Підставою для відмови у наданні статусу інваліда війни стало те, що заявник не подав документи, які б підтверджували факт його залучення до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Тому він просив встановити факт залучення його до таких формувань в окремому провадженні.

Суд першої інстанції зазначив, що вказаний факт не може бути встановлений в порядку окремого провадження у цивільному судочинстві, оскільки не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни тощо.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з таким підстав.

Порядок розгляду в окремому провадженні справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначений 1 і 6 розділу IV ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною четвертою статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц зазначено, що «суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право».

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Якщо при розгляді заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, визначено, що існує спір про право і справа має розглядатися за правилами того судочинства, за яким подано цю заяву, проте в порядку позовного провадження, то суд залишає заяву без розгляду.

У випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19).

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать, зокрема, інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Правовий статус інваліда війни підтверджується відповідним посвідченням, виданим відповідно до Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 (далі - Порядок).

У пункті 10 Порядку зазначено, що посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

ОСОБА_1 звернувся до суду з метою отримання доказу, який би підтверджував правомірність його дій, спрямованих на отримання статусу інваліда війни. Тому правильним є висновок суду першої інстанції про те, що оскільки законодавство передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни, то в окремому провадженні не може бути встановлений юридичний факт залучення заявника до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який фактично підтвердить належність заявника до інвалідів війни.

У випадку якщо заінтересована особа отримала від заявника документи, які підтверджують факт його залучення до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, проте надала відмову, яку заявник, маючи документальні підтвердження зазначеного факту, вважає безпідставною, він може оскаржити такі дії заінтересованої особи до адміністративного суду, до повноважень якого належить, зокрема, перевірка законності й обґрунтованості відмови заінтересованої особи та оцінка наданих їй заявником документів як доказів його залучення до формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, ухвала Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 05 жовтня 2020 року є законною, постановленою з дотриманням норм процесуального права, правові підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 – 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 05 жовтня 2020 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 березня 2021 року.

Головуючий –                                                                                 А.В. Котелевець

Судді – І.В. Бурлака

О.М. Хорошевський