Ухвала
28 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 715/1489/17
провадження № 61-19520ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І. розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 листопада 2017 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у справі за позовом виконуючого обов`язки керівника Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок незаконного знесення зелених насаджень,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2017 року керівник Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області      в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок незаконного знесення зелених насаджень у розмірі 15 575,00 грн. 
Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної екологічної інспекції                        у Чернівецькій області шкоду, заподіяну внаслідок незаконної рубки дерев в сумі 15 579,00 грн на рахунок для зарахування коштів, що розподіляються, між Державним та місцевими бюджетами, які перераховано одержувачам коштів:
- 50 відсотків до спеціального фонду місцевого бюджету Опришенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в сумі 7 787,50 грн; - 20 відсотків до спеціального фонду Чернівецького обласного бюджету в сумі 3 115, 00 грн; - 30 відсотків до Державного бюджету України в сумі 4 672, 50 грн. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат (2 800,00 грн).
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної екологічної інспекції                     у Чернівецькій області за шкоду, заподіяну внаслідок незаконної порубки дерев в сумі 15 579,00 грн, на рахунок для зарахування коштів, що розподіляються, між державним та місцевими бюджетами, які перераховано одержувачам коштів:
- 50 відсотків до спеціального фонду місцевого бюджету Опришенської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в сумі 7 787,50 грн; - 20 відсотків до спеціального фонду Чернівецького обласного бюджету в сумі 3 115,00 грн; - 30 відсотків до Державного бюджету України в сумі 4 672,50 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат (1 600,00 грн).
23 грудня 2020 року (згідно штемпеля на поштовому конверті)  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, даний позов залишити без розгляду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає, касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
У пункті 1 частини шостої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України). 
Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
Справа № 715/1489/17 є малозначною в силу закону, оскільки ціна позову в ній становить 15 575,00 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з врахуванням встановленого з 01 січня 2021 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» цього показника на рівні 2 270,00 грн складає 227 000,00 грн (100 х 2 270,00). 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, вказує, що справа має виняткове значення для відповідача, оскільки стягнення з нього зазначеної у оскаржених судових рішеннях суми може призвести до втрати ним земельної ділянки. Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує, в чому проявляється виняткове значення для нього цієї справи та чому справа становить значний суспільний інтерес.
Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для ОСОБА_1 .
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє                             у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення                                    у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.
Керуючись пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 листопада 2017 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у справі за позовом виконуючого обов`язки керівника Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок незаконного знесення зелених насаджень.
Копію ухвали, разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                                       М. М. Русинчук
                                                                                                                                  Н. О. Антоненко
В. І. Крат