ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 р.	Справа № 520/17071/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.,
суддів: Бершова Г.Є. ,  Катунова В.В. ,
за участю секретаря судового засідання Сузанського О.І.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2020, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В.,   м. Харків, повний текст складено 24.12.20 року по справі № 520/17071/2020          за позовом            ОСОБА_1 до           Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни,      третя особа:            Акціонерне товариство "Банк Форвард" 
          про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 ), звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Павелків Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження ВП №60647833 від 18.11.2019 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано постанову приватного виконавця Павелків Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження ВП №60647833 від 18.11.2019 року.
Стягнуто з Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни             (вул. Золотоустівська, буд. 55, оф. 61, 62, м. Київ, 01135)   витрати зі сплати судового збору на користь   ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) у розмірі 840,80 грн. ( вісімсот сорок гривень 80 копійок).           
 Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з посиланням на правомірність своїх дій, приватний виконавець Павелків Т.Л. наводить обставини справи та нормативно - правове обґрунтування, зазначені нею у відзиві на позовну заяву. Пояснює, що виконавче провадження  №60647833 було відкрито на підставі даних, зазначених стягувачем, який в силу приписів ч.1 ст.24 Закону України "Про виконавче провадження" наділений правом вибору місця відкриття виконавчого провадження. Водночас, вказує, що приватний виконавець при відкритті виконавчого провадження не зобов`язаний проводити перевірку відомостей, наведених стягувачем у заяві, зокрема, щодо місця проживання боржника. Зазначає, що при винесенні оскаржуваної постанови суд першої інстанції застосував норму права без урахування висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 10 вересня 2018 року у справі № 905/3542/15 щодо відкриття виконавчого провадження за місцем знаходження майна боржника.
Відповідно до ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 287 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Учасники справи повідомлялися на електронні адреси та засобами поштового зв`язку, які містяться а матеріалах справи.
Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені заздалегідь та належним чином.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 КАС України , не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено  та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що  виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. від 30.08.2019  на підставі   ст. 87-91 Закону України "Про нотаріат"   та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, запропоновано стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №91267549 від 22.08.2011 року, укладений нею із ПАТ "Банк Руский Стандарт", правонаступником якого є АТ "Банк Форвард", загальна сума стягнення становить 37274,95 грн.
18.11.2019 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва своєю постановою відкрито виконавче провадження № 60647833 з примусового виконання зазначеного виконавчого документа.
Не погодившись із зазначеною постановою, позивач звернулась до суду за її оскарженням.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваної постанови, оскільки виконавче провадження відкрито приватним виконавцем з порушенням правил територіальної підвідомчості, за відсутності доказів проживання боржника або знаходження його майна у м. Києві.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Надаючи правову оцінку спірних правовідносинам, суд апеляційної інстанції керується наступними приписами норм чинного законодавства.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016  № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Частинами першою, другою статті 5 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1404-VIIІ приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 2 червня 2016 року № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон № 1403-VIII).
Згідно зі статтею 1 Закону № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 Закону № 1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Частинами першою, другою статті 25 Закону № 1403-VIII визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя; приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Пунктом 1 розділом ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802; далі - Інструкція № 512/5) визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.
Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.
Пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.
З положень Закону №1404-VIII вбачається, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у справі № 804/6996/17 від 08 квітня 2020 року.
За статтею 24 Закону України "Про виконавче провадження", статтею 9, статтею 11 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", статтею 6 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", пунктом 1 розділом ІІ Інструкції № 512/5 відповідач був наділений можливістю перевірити відомості, зокрема, про місцезнаходження боржника та був зобов`язаний при відкритті виконавчого провадження пересвідчитися у наявності своєї компетенції на примусове виконання рішення за місцем знаходження боржника, виходячи із його зазначення стягувачем у заяві. Між тим, відповідачем, як встановлено судом першої інстанції, не доведено, що у заяві стягувача було зазначено адресу боржника, яка відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Судом першої  інстанції  встановлено, що приватний виконавець Петріків Т.Л. здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва, що підтверджується отриманою з Єдиного реєстру приватних виконавців України інформаційною довідкою № 43431420191212 від 12 грудня 2019 року.
Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи, виконавчим округом, на території якого приватний виконавець Павелків Т.Л. здійснює свою діяльність є м. Київ. Отже, відкриття виконавчого провадження в цьому окрузі можливе тільки за наявності встановлених       законом  відомостей щодо реєстрації місця проживання чи перебування боржника або знаходження його майна в цьому окрузі.
На момент відкриття виконавчого провадження місцем реєстрації позивача є: АДРЕСА_2 , що відповідачем не заперечується, а також зазначено в оскаржуваній постанові.
У виконавчому написі нотаріуса  місцем реєстрації позивача зазначено також: Харківська обл., м. Дергачі, пр. Сєдова, буд. 3.
В свою чергу, виконавче провадження приватним виконавцем було відкрито за інформацією АТ "Банк Форвард", наданої до заяви про примусове виконання рішення, про знаходження майна боржника (грошових коштів) – рахунку № НОМЕР_2 , відкритого в АТ "Банк Форвард", який розташовано за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 105.
Проте, з наданої інформації у довідці АТ "Банк Форвард" вбачається, що    АТ "Банк Форвард" лише підтверджує наявність у боржника вказаного рахунку від 29.10.2012, у валюті гривня. При цьому, інформації про наявність грошових коштів на цьому рахунку не надано.
Відповідачем також не надано до матеріалів справи доказів того, що при відкритті виконавчого провадження у нього була інформація про наявність у позивача грошових коштів на вказаному рахунку.
Доказів того, що приватним виконавцем проводилась перевірка майнового стану боржника при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження, до суду також не надано.
Крім того, згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 225090505 у позивача відсутнє будь-яке майно, яке територіально підпорядковується виконавчому округу м. Києва.
В свою чергу, приватним виконавцем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів того, що кошти боржника або інше майно, на момент прийняття оскаржуваної постанови, знаходились у виконавчому окрузі, на території якого приватний виконавець здійснює свою діяльність та відомості, щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Тобто, відсутнє обґрунтування правомірності винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та прийняття виконавчого документу не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, і не за місцезнаходженням його майна - грошових кошів.
Отже, місце проживання та місце знаходження майна не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Павелків Т.Л. здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а виконавчий документ у виконавчому провадженні  прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, знаходження майна, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні законні підстави для прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення коштів з фізичної особи, яка має місце  реєстрації у Харківській області.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 січня 2021 року у справі № 160/12729/19.
В апеляційній скарзі відповідач обґрунтовуючи правомірність винесення оскаржуваної постанови  посилається на те, що у даному випадку виконавчий документ було прийнято не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, а за місцезнаходженням його майна - грошових кошів на картковому рахунку, відкритому в АТ "Банк Форвард", що підпадає під виконавчий округ, на території якого приватний виконавець Петріків Т.Л. здійснює свою діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Колегія суддів з урахуванням наведено вище нормативно-правового обгрунтування вважає спрсотованими вказані доводи скаржника, оскільки, як вже зазначалося вище,  наявність будь-якого майна у позивача (боржника) у м. Києві (в межах виконавчого округу відповідача) судами не встановлено.
При цьому, як встановлено судами, стягувачем при поданні заяви про примусове виконання рішення не зазначено та не надано доказів, які б підтверджували, що боржник дійсно має власні грошові кошти (майно) на зазначеному вище рахунку, а відповідачем при прийнятті виконавчого документа до виконання це не перевірено.
Посилання відповідача на практику Верховного Суду, викладену у постанові від 10 вересня 2018 року у справі №905/3542/15 є необґрунтованим, оскільки вказана постанова ухвалена за інших фактичних обставин. У вказаній справі у боржника, на відміну від ОСОБА_1 , дійсно були наявні кошти на банківських рахунках, що відкриті у банку, який знаходиться у місті Києві.
На підставі викладеного вище, колегія суддів дійшла  висновку, що відповідачем при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження № 60647833 від 18.11.2019  були порушені вимоги законодавства щодо пред`явлення виконавчого напису нотаріуса не за місцем виконання, у зв`язку з цим погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 по справі                         № 520/17071/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	Г.Є. Бершов    В.В. Катунов