Справа № 161/17603/20 	Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М. 	
Провадження № 22-ц/802/184/21  Категорія: 84 	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
23 лютого 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,
державного виконавця Полінчука А. В.,
боржника ОСОБА_1 ,
представника боржника ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2020 року,

                                         В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року Другий відділ ДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) звернувся в суд із зазначеним поданням. 
Вказував на ті обставини, що у відділі ДВС 04 червня 2020 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 62245355 від 31 березня 2016 року виданим на виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ДК «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» 335575 грн 82 коп. за заподіяну матеріальну шкоду.
Крім того суб`єкт звернення зазначав, що згідно запитів у відповідні державні установи, які подавались державним виконавцем, у боржника ОСОБА_1 відсутнє будь-яке зареєстроване на нього рухоме і нерухоме майно, він непрацює та не отримує пенсію, вкладів у банківських установах немає. На виклик державного виконавця від 17 вересня 2020 року, який ним був отриманий 24 вересня 2020 року, у відділ ДВС Богдана М.Я. не з`явився.
Враховуючи наведені обставини та вважаючи дії боржника, який не з`явився на виклик у ДВС, ухиленням від виконання рішення суду, державний виконавець просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до повного виконання зобов`язань за вищевказаним рішенням суду.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2020 року подання задоволено, тимчасово обмежено боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон на строк до повного виконання зобов`язань, покладених на нього згідно з виконавчим листом у справі № 450/3395/14-к, виданим 31.03.2016 р. про стягнення з нього на користь ДК «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» 335575 грн 82 коп. за заподіяну шкоду.
В апеляційній скарзі боржник ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити державному виконавцю у задоволені його подання у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про ухилення боржника від виконання судового рішення про відшкодування матеріальної шкоди стягувачу.
У відзиві на апеляційну скаргу Другий відділ ДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), вважаючи оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою, просив апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_1 , якому відомо про рішення суду про стягнення з нього відшкодування шкоди, тривалий час це рішення не виконує, жодних дій на його виконання не вчиняв, на виклик державного виконавця у  ДВС не з`являвся, неодноразово виїздив за межі України, майна на яке можливо накласти стягнення немає, що свідчить про ухилення боржника від виконання судового рішення.
Такий висновок суду є правильним.
Встановлено, що 31 березня 2016 року Пустомитівським районним судом Львівської області видано виконавчий лист № 450/3395/14-к про стягнення із засудженого ОСОБА_1 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, на користь Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» 335575 грн 82 коп. за заподіяну шкоду (а.с. 3).
Постановою державного виконавця суб`єкта оскарження ОСОБА_3 від 04 червня 2020 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа, яка надсилалась боржнику до відома і виконання та ним отримана (а.с. 4-7).
Державним виконавцем 17 вересня 2020 року на адресу боржника надсилався виклик про необхідність явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення, однак боржник на виклик не з`явився, про причини неявки державного виконавця не повідомив (а.с. 10).
Згідно акту державного виконавця Зінича В. Г. від 15 вересня 2020 року останнім здійснено вихід за адресою місця проживання боржника ОСОБА_1 та встановлено відсутність майна на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу за заподіяну шкоду (а.с. 28).
Як вбачається з довідки державної прикордонної служби України № 0,184-16649/0/15-20-вих. від 11.06.2020 року боржник ОСОБА_1 за останні три роки чотирнадцять разів перетинав кордон України (а.с. 9).
Згідно з ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розв`язання спорів у цій сфері регулює Закон України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України».
Положеннями статті 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.
Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є певним заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується при наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, і має намір та реальну можливість вибути за межі України.
Отже, врахувавши зазначені норми закону та встановивши ті обставини, що боржник ОСОБА_1 тривалий час не виконує рішення суду, на виклик до судового виконавця не з`явився, достовірних відомостей про свої доходи як безпосереднього керівника і засновника ПП «Волинська торгова компанія «Ніко» та майно, як це передбачено у постанові про відкриття виконавчого провадження, державному виконавцю не надав і будь – яких дій на погашення заподіяної злочином шкоди не вчинив, то, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного і обґрунтованого висновку, що боржник ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання зобов`язань щодо відшкодування шкоди за рішенням суду і не обмеження його у виїзді за межі України може утруднити та зробити неможливим виконання судового рішення про примусове стягнення з нього грошових коштів.
Також, колегія суддів, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржувану ухвалу суду, не приймає до уваги надані боржником квитанції про часткову сплату грошових коштів на виконання існуючого грошового зобов`язання, оскільки, такі дії вчинені ОСОБА_1 вже після прийняття судом ухвали, що оскаржується, і можуть бути ним використані лише як підстава для подання окремої заяви до суду про скасування щодо нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межу України.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Порушень норм матеріального та процесуального права, які б давали підстави для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не встановлено.
Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то понесені боржником судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ч.1 п.1 ст. 374 , ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

                                            У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 листопада 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Постанова набрала законної сили 23 лютого 2021 року

Помічник судді                                                              М. А. Шпарага

Дата засвідчення копії 05 березня 2021 року