ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
13 січня 2021 року
м. Київ
Справа № 9901/849/18
Провадження № 11-305заі20
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Анцупової Т. О., 
суддів Британчука В. В., Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Катеринчук Л. Й., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткача І. В., Штелик С. П.
розглянула в порядку письмового провадження справу № 9901/849/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 2020 року (у складі колегії суддів Бевзенка В. М., Данилевич Н. А., Стародуба О. П., Смоковича М. І., Шарапи В. М.),
УСТАНОВИЛА:
Рух справи
1. У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), у якому, з урахуванням уточнень, просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 28 вересня 2018 року № 1759/ко-18, яке ухвалене за результатами кваліфікаційного оцінювання судді Харківського апеляційного адміністративного суду    ОСОБА_1 ;
- зобов`язати відповідача повторно провести кваліфікаційне оцінювання судді Харківського апеляційного адміністративного суду    ОСОБА_1 зі стадії «Дослідження досьє та проведення співбесіди» відповідно до вимог законодавства України та прийняти відповідне рішення за наслідками пройденого кваліфікаційного оцінювання суддею   ОСОБА_1 .
2. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що при проведенні кваліфікаційного оцінювання та ухваленні оскаржуваного рішення Комісією порушено норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням Комісії від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 (в редакції рішення Комісії від 13 лютого 2018 року № 20/зп-18), та Регламенту ВККС.
Скаржниця зазначає, що ВККС допущено порушення при формуванні її суддівського досьє. Зокрема, на думку ОСОБА_1 , Комісією не було забезпечено повноту та достовірність інформації стосовно позивачки за критеріями: компетентності (професійна, особиста, соціальна), професійної етики та доброчесності, що безпосередньо вплинуло на прийняття невмотивовано занижених результатів за критерієм компетентності та негативного рішення ВККС щодо неї.
ОСОБА_1 вважає, що під час проведення співбесіди ВККС вийшла за межі своїх повноважень шляхом поставлення їй необґрунтованих запитань, які не пов`язані з матеріалами суддівського досьє. Зауважує, що члени Комісії безпідставно посилались на інформацію про недоброчесність позивачки, відомості про що були відсутні в суддівському досьє, що значною мірою вплинуло на виставлення позивачці балів за результатами кваліфікаційного оцінювання. 
Також ОСОБА_1 зауважує, що під час проведення співбесіди членом Комісії їй були поставлені питання щодо мотивів та підстав прийнятого рішення по справі № 820/14123/13-а, що фактично є оцінюванням прийнятого судом рішення та свідчить про пряме порушення принципу незалежності судової влади та суддів, є спробою розкриття таємниці нарадчої кімнати при прийнятті суддями цього процесуального рішення.
Крім цього, позивачка зазначає, що Комісією було порушено процедуру утворення колегій ВККС, що призвело до порушення порядку прийняття рішення та позбавлення її права на заявлення відводу члену колегії, що є суттєвим недоліком.
Позивачка вважає, що рішення Комісії є невмотивованим, оскільки у ньому замість вказівки на мотиви його ухвалення перераховані засоби встановлення відповідності судді займаній посаді. Зазначає, що на порушення норм Конституції України в оскаржуваному рішенні не вказано, за яким конкретно критерієм позивачка не відповідає займаній посаді. У резолютивній частині рішення всупереч чинному законодавству зазначено рекомендацію щодо звільнення позивачки з посади.
3. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 2020 року провадження у справі № 9901/849/18 за позовом ОСОБА_1 закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
4. Не погодившись із такою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу з тих підстав, що вважає її незаконною та необґрунтованою. В апеляційній скарзі скаржниця просить скасувати ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до Верховного Суду як суду першої інстанції.
5. Ухвалою від 29 вересня 2020 року Велика Палата Верховного Суду відкрила апеляційне провадження за  апеляційною скаргою ОСОБА_1 . 
6. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 15 жовтня 2020 року призначила цю справу до розгляду в порядку письмового провадження.
7. 20 жовтня 2020 року до Великої Палати Верховного Суду від ВККС надійшов лист, у якому зазначено, що оскільки Законом України від 16 жовтня 2019 року № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і  статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського самоврядування» повноваження членів Комісії припинено, то остання не має можливості реалізувати свої права та виконати обов`язки як учасник справи. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
8. Указом Президента України від 13 серпня 2002 року № 712/2002 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначена строком на п`ять років на посаду судді Валківського районного суду Харківської області. Постановою Верховної Ради України від 27 червня 2007 року № 1237-V «Про обрання суддів» позивачку обрано безстроково суддею Харківського окружного адміністративного суду, а Постановою Верховної Ради України від 04 листопада 2010 року № 2679-VI «Про обрання суддів» ОСОБА_1 обрана суддею Харківського апеляційного адміністративного суду.
9.Рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 призначено  кваліфікаційне оцінювання 999 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема і судді Харківського апеляційного адміністративного суду   ОСОБА_1 .
10. Відповідно до положень частини третьої статті 85 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 запроваджено тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей під час кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді.
11. ОСОБА_1 склала анонімне письмове тестування, за результатами якого набрала 85,5 бала. За результатами виконання практичного завдання позивачка набрала 97 балів. Загалом на етапі складення іспиту ОСОБА_1 набрала 182,5 бала.
12.Позивачка пройшла тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, за результатами якого складено висновок та визначено рівні показників критеріїв особистої, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.
13.Рішенням Комісії від 16 березня 2018 року № 53/зп-18 затверджено результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання та допущено суддю ОСОБА_1 до другого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
14. 28 вересня 2018 року ВККС проведено співбесіду із позивачкою, під час якої обговорено питання щодо показників за критеріями компетентності, професійної етики та доброчесності, які виникли під час дослідження суддівського досьє. Зокрема, Комісія дійшла таких висновків: за критерієм компетентності (професійної, особистої та соціальної) суддя набрала 416,5 бала; за критерієм професійної етики - 135 балів; за критерієм доброчесносності - 100 балів.
15. За результатами проведеного ВККС кваліфікаційного оцінювання суддя ОСОБА_1 набрала 651,5 бала, що становить менше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв, тому ВККС України на підставі статей 83-86, 93, 101, пункту 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII прийняла рішення від 28 вересня 2018 року № 1759/ко-18, яким вирішила:
- визначити, що суддя Харківського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займані посаді набрала 651,5 бала;
- визнати суддю Харківського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді;
- внести до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) подання з рекомендацією про звільнення з посади судді Харківського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 .
16. Рішенням від 19 грудня 2019 року № 3550/0/15-19 ВРП відмовила в задоволенні подання ВККС про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Харківського апеляційного адміністративного суду на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України через невмотивованість рішення Комісії.
17. Вважаючи зазначене рішення ВККС незаконним, невмотивованим, ухваленим з порушенням законодавства України та актів Комісії, принципів верховенства права, правової визначеності, незалежності судової влади, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом.
Оцінка суду першої інстанції
18. Закриваючи провадження у справі, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходив з того, що спірне рішення, прийняте за результатами кваліфікаційного оцінювання, є підставою для відповідної рекомендації про звільнення, а тому обставини його прийняття повинні перевірятися судом лише після та разом із ухваленим рішенням ВРП за результатами розгляду такої рекомендації.
19. Мотивуючий такий висновок, суд першої інстанції послався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 9901/637/18.
20. Суд першої інстанції зазначив, що оспорюване рішення не може бути самостійним предметом судового розгляду, а заявлені позовні вимоги у цій справі не можуть бути предметом розгляду адміністративного суду, а тому наявні підстави для закриття провадження у справі.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог
21. В апеляційній скарзі на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 2020 року ОСОБА_1 зазначає, що цю ухвалу прийнято з суттєвим порушенням норм матеріального і процесуального права. 
Зокрема, скаржниця зауважує, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний з рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України. Крім того, зазначає, що в законі немає жодного посилання чи вказівки на можливість оскарження тільки остаточного рішення ВРП.
22. ОСОБА_1 вважає, що в контексті цього спору суд повинен перевірити обґрунтованість та мотиви визнання її такою, що не відповідає займаній посаді судді, які зазначені або не зазначені в оскаржуваному рішенні.
23. На думку скаржниці, закриття провадження у цій справі зумовить стан невизначеності для неї, оскільки рішенням ВРП від 19 грудня 2019 року № 3550/0/15-19 відмовлено у задоволенні подання ВККС про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Харківського апеляційного адміністративного суду через невмотивованість рішення Комісії, однак ВРП не скасувала таке рішення ВККС через відсутність відповідних повноважень. А відтак скаржниця вважається такою, що не пройшла кваліфікаційне оцінювання та, відповідно, «позбавлена правоможності здійснювати правосуддя».
24. Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що у разі відмови ВРП у звільненні судді через невмотивованість рішення ВККС оскаржуване рішення втрачає свою юридичну силу або юридичне значення. Крім того, зауважує, що законодавством не визначено такого поняття, як «втрачає юридичне значення».
25. Крім того, скаржниця зауважує, що через проведення реформи судоустрою вона «позбавлена можливості на працю та здійснення правосуддя через прогалини в нормах права в цій частині та майже повну ліквідацію Харківського апеляційного адміністративного суду». 
Релевантні джерела права
26. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
27. Відповідно до підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності вказаним Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
28. Пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.
29. Відповідно до частин першої та другої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.
30. Пунктом 2 частини четвертої статті 83 Закону № 1402-VIII установлено, що підставою для призначення кваліфікаційного оцінювання є рішення Комісії про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом.
31. Згідно із частиною п`ятою статті 83 Закону № 1402-VIII Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджується ВККС.
32. На виконання вимог Закону № 1402-VІІІ Комісія рішенням від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 затвердила Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення № 143/зп-16), а рішенням від 04 листопада 2016 року № 144/зп-16 - Порядок проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок).
33. Згідно з пунктом 34 розділу ІІІ Положення № 143/зп-16 рішення Комісії, ухвалене за результатами кваліфікаційного оцінювання, складається зі вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. Зокрема, у мотивувальній частині рішення зазначаються отримані суддею (кандидатом на посаду судді) бали з оцінювання відповідних критеріїв, відомості про загальну кількість балів за результатами кваліфікаційного оцінювання, посилання на визначені Законом № 1402-VІІІ підстави його ухвалення або мотиви, з яких Комісія дійшла таких висновків. За наявності висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності у мотивувальній частині також зазначаються мотиви його прийняття або відхилення. Резолютивна частина має містити висновок про те, чи підтвердив суддя (кандидат на посаду судді) здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді або чи відповідає суддя займаній посаді, а також кількість балів, набраних суддею за результатами успішного проходження процедури кваліфікаційного оцінювання.
34. Пунктами 10 та 11 розділу V Положення № 143/зп-16 встановлено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді.
Рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється у разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67 відсотків від суми максимального можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен з критеріїв бала, більшого за 0.
35. Відповідно до частин другої і третьої статті 88 Закону № 1402-VІІІ суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.
36. Згідно із частиною третьою статті 88 Закону № 1402-VIII рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
Позиція Великої Палати Верховного Суду
37. Дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
38. У цій справі предметом спору є рішення, у якому Комісія, окрім іншого, висловила рекомендацію звільнити позивачку з посади судді у зв`язку зі встановленою невідповідністю займаній посаді.
Якщо зважити на положення частини восьмої статті 101 Закону № 1402-VIII, то оскільки рішення містить рекомендацію ВККС, вономоже бути оскарженим після того, як його буде актуалізовано через рішення органу, який за законом вправі розглядати рішення з рекомендацією і ухвалювати за ним відповідне рішення. Встановлення законом такої умови не обмежує і не позбавляє права кожного, хто його має, на оскарження рішень ВККС до адміністративного суду, а лише визначає, з настанням якої події рішення ВККС щодо надання рекомендації можуть оскаржуватися в судовому порядку.
З викладеного також висновується, що оскаржуване рішення про оцінювання є підставою для відповідної рекомендації про звільнення, тому обставини прийняття цього рішення повинні перевірятися судом лише після та разом з ухваленим рішенням ВРП за результатами такої рекомендації.
39. У контексті подібних (схожих) фактичних передумов до такого самого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла раніше у справі у справі № 9901/637/18, який сформулювала у постанові від 26 лютого 2020 року. У цій постанові з покликанням на наведені норми законодавства зазначила, що кваліфікаційне оцінювання є спеціальною процедурою, що має на меті визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.
При цьому виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади.
Водночас за змістом статей 1, 3 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) прийняття рішення про звільнення судді з посади належить до компетенції ВРП.
Тобто вирішення питання про звільнення судді належить виключно до компетенції ВРП після розгляду на її засіданні подання ВККС про звільнення судді. За результатами такого розгляду ВРП приймає вмотивоване рішення, яке остаточно вирішує питання щодо кар`єри судді, є обов`язковим для виконання та викликає відповідні правові наслідки і може бути оскаржене в судовому порядку.
Водночас за нормами Закону № 1402-VIII (стаття 88) рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, суддя (кандидат на посаду судді) має право оскаржити до адміністративного суду.
При цьому рішення ВККС про визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді, саме по собі не має наслідком звільнення судді, а є лише підставою для такого звільнення. Під час розгляду подання ВККС про звільнення судді ВРП може і не погодитися з висновком ВККС.
З огляду на те, що процедура кваліфікаційного оцінювання, підбиття її підсумків (у ВККС) і застосування наслідків (рішенням ВРП) є стадіями єдиного провадження, рішення ВККС про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді не має самостійних правових наслідків, а є частиною цього «кваліфікаційного» провадження.
Звільнення судді з посади є конституційною функцією ВРП. У межах «кваліфікаційного» провадження ВРП має право перевірити вмотивованість та обґрунтованість рішення ВККС. У разі виявлення недоліків, що мають суттєве значення, зокрема вплинули на об`єктивність оцінювання, ВРП має не лише право, але й обов`язок запобігти порушенню прав судді. У такий спосіб ВРП забезпечує конституційні гарантії незалежності судді, складовою якої є неможливість дострокового звільнення судді з підстав, прямо не передбачених Конституцією України.
ВРП може ухвалити рішення про відмову в задоволенні подання про звільнення судді з посади. У цьому випадку суддя продовжує перебувати на посаді, а рішення ВККС про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді втрачає юридичне значення.
40. Отже, зважаючи на наведене правове регулювання, а також статус та повноваження ВРП і ВККС у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді, Велика Палата Верховного Суду вважає, що передбачене частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII оскарження рішення ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання судді можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду у ВРП.
41. Ураховуючи концепцію належного врядування, зміст якої, зокрема, розкритий у практиці Європейського суду з прав людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
42. З урахуванням послідовності (стадійності) прийняття остаточного рішення про звільнення судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання і, як наслідок, не відповідає займаній посаді, судовий контроль має здійснюватися щодо остаточного рішення, яке уповноважена приймати ВРП.
43. У цьому зв`язку варто додати, що під час розгляду цієї справи установлено, що ВРП рішенням від 19 грудня 2019 року № 3550/0/15-19 відмовила в задоволенні подання ВККС про звільнення ОСОБА_1  з посади судді Харківського апеляційного адміністративного суду на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України через невмотивованість рішення Комісії.
44. На підставі зазначеного висновується, що оскаржуване рішення ВККС вичерпало свою дію та втратило юридичне значення, оскільки суддя продовжує перебувати на посаді судді відповідного суду.
45. Водночас відповідно до Указу Президента України від 29 грудня 2017 року № 455/2017 «Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах» ліквідовано Харківський апеляційний адміністративний суд та утворено Другий апеляційний адміністративний суд в апеляційному окрузі, що включає Полтавську, Сумську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові.
46. Відтак Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що, як зазначає сама скаржниця, «відсутність можливості здійснювати правосуддя через прогалини в нормах права» не є наслідком дії оскаржуваного рішення, а зумовлено тим, що Законом України від 06 жовтня 2019 року № 193-I«Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» було припинено повноваження членів ВККС та відповідно заблоковано процедуру переведення суддів до новоутворених судів.
До  того  ж  у  рішенні  Конституційного Суду України  від  04  грудня  2018  року  №  11-р/2018 наголошено, що «судді, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання, у тому числі з причин, що не залежать від них особисто, та отримують суддівську винагороду за Законом № 2453 в редакції Закону № 192, не втратили гарантій своєї незалежності, передбачених Основним Законом України, оскільки не позбавлені статусу судді».
47. Узагальнюючи наведене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, щооскаржуване рішення ВККС є рішенням, яке не може бути самостійним предметом судового розгляду. Ці обставини унеможливлюють не тільки розгляд справи по суті спору, але й апеляційний перегляд судового рішення, ухваленого за наслідками судового розгляду справи по суті спору, на предмет його законності й обґрунтованості та є підставами для закриття провадження у справі, оскільки її не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
48. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у цій справі, оскільки оскаржуване рішення не може бути самостійним предметом судового перегляду.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
49. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
50. Згідно із частиною першою статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
52. Отже, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Висновки щодо розподілу судових витрат
53. Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
54.Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 241-243, 266, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                     Т. О. Анцупова
Судді:                                     В. В. Британчук                                           К. М. Пільков 
                                           Ю. Л. Власов                                                О. Б. Прокопенко
                                           І. В. Григор`єва                                            В. В. Пророк
                                           В. І. Данішевської                                      Л. І. Рогач 
                                           Ж. М. Єленіна                                              О. М. Ситнік
                                           О. С. Золотніков                                         В. М. Сімоненко
                                           Л. Й. Катеринчук                                        І. В. Ткач
                                           В. С. Князєв                                                 С. П. Штелик
                                                Л. М. Лобойко