УХВАЛА

01 квітня 2021 року 
м. Київ

Справа №  904/4058/19 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Малашенкової Т.М., 

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"
на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 04.03.2021

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс про покладення на Самарський ВДВС у місті Дніпро Південно-Східного МРУ Міністерства Юстиції (місто Дніпро) витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з апеляційним оскарженням ухвали суду

у справі № 904/4058/19
за позовом      Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (далі - ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс", скаржник)
до Приватного      підприємства "Рамс Агро";
ОСОБА_1 
про    стягнення    139 730, 09 грн, 

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" 13.03.2021 (згідно з поштовими відмітками на конверті) звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, зокрема просить суд скасувати ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 04.03.2021 у справі № 904/4058/19 в частині здійснення розподілу судових витрат на правничу допомогу та прийняти нове рішення, яким заяву ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" про покладення на Самарський ВДВС у місті Дніпро Південно-Східного МРУ Міністерства Юстиції (місто Дніпро) судових витрат на професійну допомогу задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 16.03.2021 для розгляду касаційної скарги у справі № 904/4058/19 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової   Т.М. - головуючий, Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.  

Розглянувши матеріали касаційної скарги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс", Верховний Суд вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без руху з огляду на таке.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Предметом касаційного оскарження є ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 04.03.2021 у справі № 904/4058/19, якою відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" про покладення на Самарський ВДВС витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з апеляційним оскарженням ухвали суду у справі №904/4058/19.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 287 ГПК України  підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Отже, у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Приписами частини третьої статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Верховний Суд звертає увагу, що частина друга статті 287 ГПК України визначає і розмежовує підстави оскарження судових рішень передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України та підстави оскарження судових рішень визначених пунктами 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України.

Відтак, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт/абзац частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену частиною другою статті 287 ГПК України.

З урахуванням змін до ГПК України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів ГПК України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

На обґрунтування своєї правової позиції ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" у поданій касаційній скарзі, зокрема вказує, що висновки Центрального апеляційного господарського суду, котрі викладені в ухвалі від 04.03.2021 у справі № 904/4058/19 в частині прийняття рішення щодо розподілу та стягненню розміру судових витрат не відповідають не лише нормам чинного законодавства України, а й сталій судовій практиці у вирішенні аналогічному роду спорів. 

При цьому скаржник у поданій касаційній скарзі просить суд врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18, від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19  та у постановах Верховного Суду від 29.10.2018 у справі № 826/14749/16,  від 13.12.2018 у справі №   816/2096/17, від 25.04.2018 у справі № 922/3142/17, від 02.05.2018 у справі №   910/22350/16, віл 11.06.2018 у справі № 923/567/17, від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 09.07.2019 у справі №   923/726/18, від 16.05.2019 у справі №   823/2638/18, від 10.04.2019 у справі №  390/34/17, від 13.02.2020 у справі №   911/2686/18, від 19.02.2020 у справі №  910/16223/18, від 24.11.2020 № 911/4242/15.

Також ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" наголошує на тому, що  дана справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки стосується захисту його прав та інтересів, так і здійснює формування єдиної правозастосовчої практики із питань, котрі постаються в касаційній скарзі, з огляду на те, суди попередніх інстанцій здійснили відступлення (не врахували) від вказаних вище правових позицій Верховного Суду із даних спірних процесуальних питань.

Проте, в порушення вищенаведених процесуальних вимог, скаржником не зазначено, порушення або неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або процесуального права (пункт, частина, стаття) припустився, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції під час прийняття оскаржуваної ухвали.

Водночас при поданні касаційної скарги на ухвалу суду апеляційної інстанції, ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" не посилається на підставу подання касаційної скарги, визначеною відповідною частиною/абзацом/пунктом статті 287 ГПК України у разі оскарження судових рішень, передбачених пунктом 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України.

З огляду на принципи диспозитивності, рівності, змагальності та межі касаційного перегляду закріплені у статті 300 ГПК України, Суд не наділений правом самостійно визначати підстави касаційного оскарження.

За таких обставин, Верховний Суд доходить висновку, що касаційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 290 ГПК України, оскільки не містить чіткого визначення підстав, на яких подається касаційна скарга з належним обґрунтуванням, у чому конкретно полягало неправильне застосування норм матеріального та/або порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції під час прийняття оскаржуваної ухвали.

Окрім цього, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як убачається з матеріалів касаційної скарги, скаржником не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі за подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції, що підтверджується також переліком додатків до касаційної скарги.

Натомість скаржник у поданій касаційній скарзі, як на підставу для звільнення від сплати судового  збору, посилається на те, що положенням пункту 2 частини другої статті 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не сплачується за подання заяви про винесення додаткового судового рішення, а тому, відповідно судовий збір за подання касаційної скарги теж не справляється, що підтверджується правовою позицією, викладеної у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 20.12.2019 у справі № 240/6150/18.

Згідно із частиною другою статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 Закону).

Стаття 3 Закону України "Про судовий збір" визначає як загальний перелік об`єктів справляння судового збору, так і процесуальні документи, за подання яких до суду збір не сплачується. 

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 3 цього Закону судовий збір не справляється за подання заяви про винесення додаткового судового рішення. 

Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.12.2019 у справі № 240/6150/18 дійшов висновку, що у наведеному у статті 3 Закону України "Про судовий збір" переліку прямо не визначено, що судовий збір не сплачується і за подання апеляційної чи касаційної скарги на додаткове судове рішення. Однак зазначено, що, аналізуючи вказані норми, суд дійшов висновку, що такий підхід законодавця обумовлений тим, що ухваленню судового рішення за позовною заявою або заявою процесуального характеру передує стадія відкриття відповідного провадження, на якій суд зобов`язаний перевірити повноту сплати судового збору відповідно до вимог закону залежно від обсягу та характеру вимог та/або ціни позову.

Отже, Верховний Суд у справі № 240/6150/18 (постанова від 20.12.2019) дійшов висновку, що судовий збір не слід сплачувати при оскарженні додаткового судового рішення, яким вирішено питання розподілу судових витрат або встановлено порядок виконання судового рішення, тобто вирішення тих питань, які не пов`язані із вимогами адміністративного позову, але в обов`язковому порядку мають бути вирішені судом.

Разом з цим посилання скаржника на постанову об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 20.12.2019 у справі № 240/6150/18, Верховний Суд вважає, що наведене стосується питання відсутності обов`язку справляння судового збору за оскарження додаткового рішення (у зв`язку з розподілом судових витрат). Водночас предметом касаційного оскарження у справі № 904/4058/19 є ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви про покладення судових витрат на Самарський ВДВС у зв`язку з апеляційним оскарженням ухвали суду першої інстанції, а не додаткового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24.07.2020 у справі № 911/4241/15. 

За таких обставин, посилання на правові позиції застосування норм права Верховним Судом висловлені у відповідній постанові відхиляються з огляду на неревалентність у контексті застосування Закону України "Про судовий збір" та/або неподібність у правовідносинах, що регламентують спірні правовідносини у цій конкретній справі (розподіл судових витрат під час розгляду скарги на дії/бездіяльність державного службовця). 

Водночас, Верховний Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 29.05.2018 у справі № 915/955/15, які є релевантним для цієї справи в аспекті застосування Закону України "Про судовий збір" за подання касаційної скарги на ухвалу суду.

Так, відповідно до викладеного в зазначеній постанові висновку Великої Палати Верховного Суду про правильне застосування підпункту 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що положення цієї норми, якою передбачено ставку судового збору з апеляційної і касаційної скарг на ухвалу господарського суду у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, стосується подання апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали господарського суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено цим Законом справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.

Як вже зазначалось, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Згідно з частиною першої статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. 

Відповідно до підпункту 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду судовий збір становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2021 року визначений у розмірі 2 270,00 грн.

Натомість, звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 04.03.2021 у справі №   904/4058/19, скаржник наведеного вище не врахував та не сплатив судовий збір у встановленому законом порядку і розмірі.

У зв`язку з цим, з метою усунення допущених недоліків оформлення касаційної скарги скаржнику слід надати докази сплати судового збору у розмірі 2 270,00 грн, який має бути перерахований за такими реквізитами ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007; код класифікації доходів бюджету: 22030102; найменування податку, збору, платежу «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 

З огляду на викладене, Верховний Суд зазначає, що ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" необхідно зазначити підставу касаційного оскарження судового рішення, визначену у частині другій статті 287 ГПК України (з визначенням абзацу/пункту), з належним обґрунтуванням того, у чому полягає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, з огляду на предмет оскарження, а також надати документ на підтвердження сплати судового збору в розмірі 2 270,00 грн, який має бути перерахований за реквізитами рахунку для зарахування до Державного бюджету України судового збору за розгляд справ Верховним Судом.

Матеріали з усуненням недоліків касаційної скарги слід подати в Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у встановлений цією ухвалою строк, а також надати суду докази надіслання копії цих матеріалів іншим учасникам справи.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що неусунення названих недоліків протягом установленого строку матиме наслідком повернення касаційної скарги на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, статтею 4 Закону України "Про судовий збір" Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 04.03.2021 у справі №   904/4058/19 - залишити без руху.

2. Надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали. Документи про усунення недоліків направляти до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка,6.

3. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс", що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                           Т. Малашенкова