Справа № 164/1411/20  Провадження №33/802/17/21 	Головуючий у 1 інстанції:Невар О. В. 	
Категорія:ч.1 ст.130 КУпАП 	Доповідач: Подолюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року                                                                 місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Кушнірука А.В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Маневицького районного суду від 28 жовтня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
       Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , непрацюючого, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестиста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
       Також з ОСОБА_1 в дохід держави стягнуто 420 грн. 40 коп. судового збору.
       Так, ОСОБА_1 визнано винним і притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 17 вересня 2020 року біля 23 год. на вул.Мазепи в смт.Колки Маневицького району Волинської області, керував скутером марки „Suzuki Lets4”, без реєстраційного номерного знаку, і на вимогу працівника поліції відмовився пройти у встановленому законом порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. 
       Не погоджуючись із такою постановою судді, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 оскаржує її з мотивів незаконності, неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Вважає, що таке судове рішення не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
       Посилається на порушення працівниками поліції порядку проведення огляд на стан сп`яніння, на що суд першої інстанції уваги не звернув.
       Зазначає, що зі змісту протоколу не можливо зрозуміти від якого саме огляду відмовився він як водій транспортного засобу, огляду на місці зупинки скутера чи медичного огляду, що є наслідком визнання недопустимим цього доказу.
       Просить врахувати, що на місці зупинки і при прийнятті у нього відмови від проходження огляду працівниками поліції свідки, які зазначені в протоколі присутні не були, що стверджується відеозаписом подій. Дані свідки були запрошені вже при оформленні документів. Однак, ці особи не були допитані ані працівниками поліції, ані судом.
       Крім того, посилається на те, що йому не було роз`яснено прав, передбачених ст.268 КУпАП, у зв`язку з чим протокол підписувався ним не на місці зупини скутера, а в опорному пункті поліції в смт.Колки, куди його викликали поліцейські в нічний час доби.
       Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення апелянта, його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, приходжу до наступного висновку.
       Доводи апеляційної скарги щодо незаконності і необґрунтованості постанови судді першої інстанції, на думку апеляційного суду, є безпідставними.
       Висновок судді про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, за обставин викладених у постанові судді, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у справі доказами і є обґрунтованим.
       Так, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №220639 від 17.09.2020 року, згідно якого він 17.09.2020 року біля 23 год. на вул. Мазепи в смт. Колки Маневицького району Волинської області керував скутером „Suzuki Lets4”, без реєстраційного номерного знаку, на вимогу працівника поліції відмовився пройти огляд для стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП, поясненнями свідка ОСОБА_2 , наданими в судовому засіданні в суді першої інстанції, постановою серії БАА №880983 від 17.09.2020 року, та відеозаписом обставин подій.
       Крім того, допитаний в апеляційному суді свідок ОСОБА_3 надав пояснення про те, що він пам`ятає як підписував протокол щодо ОСОБА_1 , який зник з місця події. В цей час разом з ним був також свідок ОСОБА_4 .
       Свідок ОСОБА_5 , який зазначений у протоколі на виклик суду в судове засідання не з`явився, тому суд прийшов до висновку про з`ясування всіх обставин справи по наявних у ній доказів з врахуванням свідчень вищевказаного свідка.
       За положеннями до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган(посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Оцінивши сукупність зібраних у справі доказів, які підтверджують факт відмови водія транспортного засобу ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність його винності у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення і вірно кваліфікував його дії за ч.1 ст.130 КУпАП.
       Будь-яких доказів на спростування викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові судді обставин матеріали справи не містять та ОСОБА_1 або його захисником не надано.
       Як вбачається з матеріалів справи, докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення на які суд послався в постанові, відповідають вимогам ст.251 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги про неналежність вказаних доказів, є надуманими і такими, що не ґрунтуються на законі.
       Його версія про порушення працівниками поліції процедури проведення огляду на визначення стану сп`яніння, не знайшла свого підтвердження. До апеляційного суду ОСОБА_1 нових доказів стосовно власних доводів у цій частині не надав, а тому суд не вбачає обґрунтованих підстав для прийняття таких, як і не вбачає підстав для скасування постанови судді.
       Твердження ОСОБА_6 як на підставу для скасування оскаржуваного судового рішення на те, що із змісту протоколу не можливо зрозуміти від якого саме огляду він відмовився як водій транспортного засобу, огляду на місці зупинки транспортного засобу чи медичного огляду, що на його думку, є наслідком визнання недопустимим цього доказу, на увагу суду не заслуговують, оскільки, як вбачається із цього протоколу ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, який і передбачає відмову на місці зупинки транспортного засобу та відмову у проходженні огляду в медичній установі.
Таким чином, вищенаведені та усі інші доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП шляхом закриття провадження.
Враховуючи сукупність наведених обставин, апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні ним п.2.5 ПДР України та відповідно вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведена повністю, підстав для скасування постанови судді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 28 жовтня 2020 року щодо нього, – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського
апеляційного суду                                                        В.А. Подолюк