ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«05» березня 2021 року
м. Харків
справа № 643/11355/17-ц
провадження № 22ц/818/1451/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів        -         Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,
учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня»,
треті особи – директор Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» Слюсар В.В., Національне агентство з питань запобігання корупції
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» на ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2020 року в складі судді Майстренко О.М.
в с т а н о в и в:
У вересні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня», третя особа: директор Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» Слюсар Віктор Васильович, Національне агентство з питань запобігання корупції про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який в подальшому уточнив.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05 червня 2020 року позов ОСОБА_1 – задоволено, наказ Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» № 281-к від 23 серпня 2017 року «Про звільнення завідувача наркологічного відділення № 3 ОСОБА_1 », яким звільнено завідуючого наркологічним відділення № 3 Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Харківська обласна наркологічна лікарня» ОСОБА_1 з займаної посади у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього розпорядку на підставі пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України – скасовано; поновлено ОСОБА_1 на посаді завідуючого наркологічним відділенням № 3 Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» з 23 серпня 2017 року; стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 серпня 2017 року по 05 червня 2020 року у сумі 204 726,15 грн та компенсацію моральної шкоди у сумі 20 000,00 грн; стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» на користь держави судові витрати в розмірі 3327,26 грн; стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 9000,00 грн.

У липні 2020 року Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» звернулося до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2020 року заяву Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» повернуто заявнику разом із доданими до неї документами.

Не погоджуючись з ухвалою судді Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу судді скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, неповно з`ясував обставини у справі, не врахував, що на виконання ухвали судді підприємством ще 16 вересня 2020 року подано уточнену заяву про перегляд заочного рішення. Вважав, що ним виконано ухвалу судді про залишення заяви без руху.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. 

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня»  необхідно задовольнити, ухвалу судді – скасувати.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що недоліки, вказані в ухвалі судді Московського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2020 року, заявником не усунуто, у зв`язку з чим на підставі статті 185 ЦПК України заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Проте, судова колегія з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 10 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи в провадженні суду першої інстанції перебувала цивільна справа за позовом  ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня», третя особа: директор Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» Слюсар В.В., Національне агентство з питань запобігання корупції про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05 червня 2020 року позов ОСОБА_1 – задоволено, наказ Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» № 281-к від 23 серпня 2017 року «Про звільнення завідувача наркологічного відділення № 3 ОСОБА_1 », яким звільнено завідуючого наркологічним відділення № 3 Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Харківська обласна наркологічна лікарня» ОСОБА_1 з займаної посади у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього розпорядку на підставі пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України – скасовано; поновлено ОСОБА_1 на посаді завідуючого наркологічним відділення № 3 Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» з 23 серпня 2017 року; стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 серпня 2017 року по 05 червня 2020 року у сумі 204 726,15 грн та компенсацію моральної шкоди у сумі 20 000,00 грн; стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» на користь держави судові витрати в розмірі 3327,26 грн; стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня»  на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 9000,00 грн.

У липні 2020 року Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» звернулося до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2020 року заяву Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» про перегляд заочного рішення залишено без руху та запропоновано усунути недоліки заяви, зокрема, надати її копії за кількістю учасників справи та копії всіх доданих до неї матеріалів, надати документ, який підтверджує повноваження особи, що подала заяву про перегляд заочного рішення та докази, на які посилається заявник. 

На виконання ухвали судді 16 вересня 2020 року Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» подав до суду уточнену заяву про перегляд заочного рішення та надав її копії за кількістю учасників справи та копії всіх доданих до неї матеріалів, надав документ, який підтверджує повноваження особи, що подала заяву про перегляд заочного рішення та докази, на які посилається заявник.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2020 року заяву Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» повернуто заявнику разом із доданими до неї документами.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі  - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. 

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Відповідно до частини першої статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Вимоги до форми і змісту заяви про перегляд заочного рішення визначені у статті 285 ЦПК України.

Так, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено: 1) найменування суду, який ухвалив заочне рішення; 2) ім`я (найменування) відповідача або його представника, які подають заяву, їх місце проживання чи місцезнаходження, номер засобів зв`язку; 3) обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; 4) посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача; 5) клопотання про перегляд заочного рішення; 6) перелік доданих до заяви матеріалів.

Частинами 4, 5, 7 статті 285 ЦПК України передбачено, що до заяви про перегляд заочного рішення додаються її копії за кількістю учасників справи та копії всіх доданих до неї матеріалів.  До заяви про перегляд заочного рішення, поданої представником відповідача, додається довіреність або інший документ, який підтверджує його повноваження. До заяви про перегляд заочного рішення додаються докази, на які посилається заявник.

Відповідно до частини восьмої статті 285 ЦПК України до неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (частина перша статті 185 ЦПК України).

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (частина друга статті 185 ЦПК України).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина третя статті 185 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать про те, що, звертаючись до суду з уточненою заявою про перегляд заочного рішення Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня» виконав вимоги ухвали судді від 11 серпня 2020 року про залишення заяви без руху, надав її копії за кількістю учасників справи та копії всіх доданих до неї матеріалів, надав документ, який підтверджує повноваження особи, що подала заяву про перегляд заочного рішення та докази, на які посилається.

Отже, висновки суду, зазначені в оскаржуваній ухвалі про невиконання підприємством вимог ухвали про залишення без руху заяви про перегляд заочного рішення не можуть бути підставою для позбавлення його права на звернення в судовому порядку за захистом порушених прав, свобод та інтересів, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»). Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення суду з прав людини De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В). 

Аналізуючи наведене колегія суддів вважає, що ухвала про повернення заяви про перегляд заочного рішення є передчасною, постановлена суддею з порушенням норм процесуального права. За таких обставин відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368,  ст.374, п.4 ч.1 ст.376, п.4 ч.1 ст.379, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна наркологічна лікарня»  - задовольнити.
Ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2020 року – скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 05 березня 2021 року.