08.02.21
22-ц/812/52/21
Єдиний унікальний номер судової справи:487/3658/16-ц 
Провадження №22-ц/812/52/21
Доповідач суду апеляційної інстанції - Самчишина Н.В. 
Постанова
Іменем України
08 лютого 2021 року          м. Миколаїв         Справа №487/3658/16-ц 
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого - Самчишиної Н.В., 
суддів: Лисенка П.П., Локтіонової О.В.,
із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,
за участю: представника позивача Байраченка О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Павлової Ж.П., в приміщенні того ж суду в м. Миколаєві, повний текст рішення складено того ж дня, за позовом Акціонерного товариства «Альфа - Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на спадкове майно,

встановив:
18 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк» або Банк) звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на спадкове майно та виселення.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення всіх мешканців з квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 залишені без розгляду.
Позов мотивований тим, що між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_3 12 вересня 2007 року укладено рамкову угоду № SMERS00059. 
На умовах Рамкової угоди та Договору про надання траншу №SME0003758 від 12 вересня 2007 року, Банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 68 245,00 дол. США. 
На умовах Рамкової угоди та Договору про надання траншу № SME0003811 від 14 вересня 2007 року, Банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 16 500,00 дол. США.
14 вересня 2007 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено договір застави рухомого майна №SMERS00059/4, згідно з умовами якого в заставу банку передано автомобіль типу легковий седан-В, марки CHRYSLER, моделі SEBRING 2.7 LI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 , 2006 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 2736 куб.см.
05 червня 2008 року на забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника перед Банком, між останнім та ОСОБА_3 укладено договір застави рухомого майна №SMERS00059/5, згідно з умовами якого в заставу банку позичальником передано автомобіль типу вантажний фургон малотоннажний-В, марки MERCEDES-DENZ, моделі 903,6 КА, реєстраційний номер НОМЕР_3 шасі (кузов, рама) НОМЕР_4 , 2004 року випуску, білого кольору, об`ємом двигуна 2148 куб.см.
До того ж, на забезпечення виконання кредитних зобов`язань перед Банком, на підставі договорів іпотеки №SMERS00059/1 від 12 вересня 2007 року та від 29 червня 2011 року, ОСОБА_3 передано Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 57,5 кв.м., житловою площею 34,3 кв.м. та квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 61,0 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно.
30 березня 2015 року Банк отримав інформацію, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер.
Станом на 20 травня 2016 року згідно кредитного договору №SME0003758 від 12 вересня 2007 року утворилась заборгованість у розмірі 57 058, 92 дол. США., що еквівалентно 1 441 283, 85 грн. та становить заборгованість за тілом кредиту 45 820, 45 дол. США, що еквівалентно 1 157 404, 96 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 11 238,47 дол. США, що еквівалентно 283 878,89 грн.
Станом на 20 травня 2016 року згідно кредитного договору № SME0003811 від 14 вересня 2007 року утворилась заборгованість у розмірі 8 397, 13 дол. США, що еквівалентно 212 108,01 та становить заборгованість за тілом кредиту 6 581,12 дол. США, що еквівалентно 166 236, 27 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 1 816,01 дол. США, що еквівалентно 45 871, 74 грн.
Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а тому до них перейшов обов`язок погасити заборгованість, яка виникла у спадкодавця за кредитним договором.
На виконання вимог статті 1281 ЦК України, 13 липня 2015 року Банком була направлена претензія кредитора до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори на підставі якої заведено спадкову справу №422/2015, а 24 травня 2016 року позивачем до спадкоємців, відповідачам по справі, направлено лист-претензію з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором, яку залишено без виконання.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив звернути стягнення на предмети іпотеки та предмети застави шляхом проведення продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути судовий збір.
Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_2 , посилалась на те, що після смерті ОСОБА_3 відповідачі свідоцтва про право на спадщину не отримували, відповідач ОСОБА_1 взагалі не проживала на території України та не зверталася із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, а тому до них не перейшло право власності на предмет іпотеки і обов`язки за іпотечним договором.
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2017 року позов Банку було задоволено частково.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2019 року скасовано заочне рішення та справу призначено до судового розгляду в загальному порядку.
У відзиві на позов представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Данилова К.Ю., заперечуючи проти позову, посилалася на те, що ОСОБА_1 не прийняла спадщину, оскільки взагалі не проживала на території України, квартири були придбанні померлим ОСОБА_3 в період перебування у шлюбі з ОСОБА_4 , а тому в силу приписів статей 60,61 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, пред`явивши вимогу до спадкоємців лише 25 травня 2016 року позивач пропустив преклюзивний строк, передбачений статтею 1281 ЦК України, а також на неправомірність дій банку щодо нарахування після смерті позичальника відсотків за кредитним договором та пені, за період з 24 лютого 2015 року по 20 травня 2016 року.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк». 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем дотримано строк пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника, проте не було доведено факту проживання відповідачів разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час його смерті.
В апеляційній скарзі АТ КБ «Альфа - Банк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини мала постійне місце проживання та реєстрації за однією адресою зі спадкодавцем та матеріали справи не містять доказів, що вона відмовилась від спадщини, а тому, в силу вимог частини третьої статті 1268 ЦК України, вона є такою, що прийняла спадщину після смерті спадкодавця.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Данилова К.Ю., посилаючись на необґрунтованість її доводів, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно актового запису № 38 від 03 січня 2019 року, наданого на запит апеляційного суду встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла.
Зі спадкової справи № 13/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 встановлено, що спадщину прийняла донька спадкодавця (відповідач у даній справі) ОСОБА_1 . 
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 25 січня 2021 року до участі у справі залучено в якості правонаступника відповідача ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_1 .
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Судом установлено, що між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк та ОСОБА_3 , 12 вересня 2007 року було укладено рамкову угоду № SMERS00059, за якою сторони домовилися, що загальний розмір кредитних продуктів за договорами (угодами) в межах цієї Угоди не повинен перевищувати 85 000 дол. США (т.1 а.с.26-27). 
Кредитні продукти можуть надаватися кредитором клієнту у гривні, євро та доларах США, при цьому загальна сума заборгованості не повинна перевищувати суми, зазначеної у пункту 1.2 цієї угоди.
При цьому перерахунок загальної суми кредитних продуктів в межах цієї Угоди в валюту суми, зазначеної у пункту 1.2 цієї угоди, здійснюється за офіційним курсом, встановлених Національним банком України на дату видачі кредитних коштів за відповідними договорами, передбаченими цією Угодою (п.1.3 рамкової угоди).
05 червня 2008 року додатковою угодою до рамкової угоди № SMERS00059 від 12 вересня 2007 року внесені зміни в п. 1.2. Рамкової угоди, якою сторони домовились, що загальний розмір кредитних продуктів за договорами (угодами) в межах цієї Угоди не повинні перевищувати 125 000 дол. США (т.1 а.с.28).
28 серпня 2009 року додатковою угодою до рамкової угоди № SMERS00059 від 12 вересня 2007 року викладено пункт 4.7 статті 4 «заключних положень» в новій редакції, внесені до Договору застереження, яке є третейською угодою (т.1 а.с.29).
На умовах Рамкової угоди та Договору про надання траншу №SME0003758 від 12 вересня 2007 року, Банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 68 245,00 дол. США на строк користування 71 місяць зі сплатою 14,5 % річних, а ОСОБА_3 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним, згідно з графіком, наведеним у Додатку №1 до цього договору (т. 1 а.с.30-35).
12 серпня 2009 року додатковою угодою до Договору про надання траншу №SME0003758 від 12 вересня 2007 року сторонами встановлені періоди та розміри процентів за користування кредитом (т.1 а.с. 36-40).
30 квітня 2010 року додатковою угодою до договору про надання траншу №SME0003758 від 12 вересня 2007 року сторонами з 30 квітня 2010 року встановлені інші періоди та розміри ставок процентів за користування кредитом (т.1 а.с.41-44). 
На умовах Рамкової угоди та Договору про надання траншу № SME0003811 від 14 вересня 2007 року Банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 16 500,00 дол. США на строк кредитування 71 місяць зі сплатою процентів в розмірі 14,5 % річних, а позичальник зобов`язувався повернути наданий кредит і сплатити проценти та комісії за кредитом у встановлений строк та виконати інші зобов`язання за цим договором в повному обсязі (т.1 а.с. 45-50).
28 серпня 2009 року додатковою угодою до договору про надання траншу № SME0003811 сторонами внесені зміни до статті 5 «Прав та обов`язків сторін» та статті 6 «Вирішення спорів» (т.1 а.с.51-52).
14 вересня 2007 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено договір застави рухомого майна №SMERS00059/4, згідно з умовами якого в заставу банку передано автомобіль типу легковий седан-В, марки CHRYSLER, моделі SEBRING 2.7 LI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 , 2006 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 2736 куб.см. (т.1 а.с.71-76).
05 червня 2008 року на забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника перед Банком, між останнім та ОСОБА_3 укладено договір застави рухомого майна №SMERS00059/5, згідно з умовами якого в заставу банку позичальником передано автомобіль типу вантажний фургон малотоннажний-В, марки MERCEDES-DENZ, моделі 903,6 КА, реєстраційний номер НОМЕР_3 шасі (кузов, рама) НОМЕР_4 , 2004 року випуску, білого кольору, об`ємом двигуна 2148 куб.см. (т.1 а.с.65-70)
Крім того, на забезпечення виконання кредитних зобов`язань перед Банком, на підставі договорів іпотеки №SMERS00059/1 від 12 вересня 2007 року та від 29 червня 2011 року, позичальником ОСОБА_3 передано Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 57,5 кв.м., житловою площею 34,3 кв.м. та квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 61,0 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно (т.1 а.с. 53-64).
Підпунктом ї п. 1.5 статті 1 Іпотечного договору від 29 червня 2011 року передбачено, що предмет іпотеки є спільною сумісною власністю та передається в іпотеку за згодою дружини іпотекодавця, що підтверджується її заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В. 29 червня 2011 року за реєстровим номером 1234.
З матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_2 не оспорювала право власності свого чоловіка ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, яка була ним передана в іпотеку і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також договір іпотеки від 12 вересня 2007 року. Отже, зазначений іпотечний договір є правомірним з огляду на приписи ст. 204 ЦК України, яка передбачає презумпцію правомірності правочину.
30 березня 2015 року ОСОБА_2 повідомила банк про смерть чоловіка, позичальника ОСОБА_3 .
Згідно спадкової справи №422/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 Третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою на підставі заяви - претензії Банку від 13 липня 2015 року з вимогами до спадкоємців заведено спадкову справу.
Заяв про прийняття спадщини спадкоємцями матеріали спадкової справи не містять.
Отже, як встановлено до складу спадщини ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , увійшли його зобов`язання за договорами іпотеки та застави, укладеними між ним та позивачем, щодо забезпечення виконання його зобов`язань, які випливають з умов рамкової угоди № SMERS00059 від 12 вересня 2007 року та договорів про надання траншу №SME0003758 від 12 вересня 2007 року і № SME0003811 від 14 вересня 2007 року.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту проживання відповідачів разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час його смерті.
Колегія суддів з таким висновком повністю не погоджується, оскільки він не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:
- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;
- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України;
- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);
- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
У постанові від 11 березня 2020 року у справі №360/2312/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що саме реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про «автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини». 
З матеріалів справи вбачається, що згідно актового запису про народження № 174 від 12 січня 1971 року, наданого на запит суду першої інстанції Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, відповідач ОСОБА_5 є дочкою померлого ОСОБА_3 , яка на день смерті останнього (з 13 жовтня 2011 року) була зареєстрована разом з спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується формою № 3 (т. 1 а.с.192, 201-202).
За таких обставин апеляційний суд вважає, що в силу статті 1268 ЦК України ОСОБА_1 є такою, що прийняла спадщину. У зв`язку цим, висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано достатніх доказів того, що ОСОБА_1 прийняла спадщину, оскільки не проживала разом зі спадкодавцем, є помилковим. 
За такого, доводи ОСОБА_1 про те, що вона тривалий час проживає за кордоном та із батьком на час його смерті не проживала не заслуговують на увагу та спростовуються вищезазначеними доказами. Більш того, з матеріалів справи вбачається, що 06 жовтня 2019 року ОСОБА_1 видала довіреність строком до 06 жовтня 2022 року, зокрема її представнику - адвокату Даниловій К.Ю., на представництво її інтересів по всім питанням, пов`язаним з оформленням її спадкових прав на майно, яке залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_3 , та після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її матері ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 17).
ОСОБА_2 на час відкриття спадщини не була зареєстрована за адресою місця проживання разом з чоловіком ОСОБА_3 та заяви про прийняття спадщини до нотаріуса не подавала. 
Аналіз змісту доводів апеляційної скарги дає підстави для висновку, що судове рішення не оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , а тому в апеляційному порядку не переглядається.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем дотримано вимоги законодавчих актів щодо строку пред`явлення вимог до спадкоємців боржника згідно положень статті 1281 ЦК України, у редакції діючий на час виникнення спірних правовідносин.
Станом на 23 лютого 2015 року (день смерті іпотекодавця) згідно з розрахунком, наданим на запит апеляційного суду, що узгоджується з випискою по особовим рахункам, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором №SME0003758 від 12 вересня 2007 року становила: 57 058, 92 дол. США., у тому числі заборгованість за тілом кредиту 45 820, 45 дол. США, заборгованість за процентами 11 238,47 дол. США. 
Крім того, станом на 23 лютого 2015 року згідно кредитного договору № SME0003811 від 14 вересня 2007 року заборгованість ОСОБА_3 становила 8 397, 13 дол. США, у тому числі заборгованість за тілом кредиту 6 581,12 дол. США, заборгованість за процентами 1 816,01 дол. США.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
У частинах першій та третій статті 33, частині першій статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов`язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
Як встановлено відповідно до статті 1268 ЦК України спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла відповідач ОСОБА_1 .
За правилами статей 1281, 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
За змістом частин першої - третьої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.
Встановивши наявність заборгованості за кредитними договорами, розмір якої встановлено станом на 23 лютого 2015 року та факт порушення позичальником взятих на себе зобов`язань, апеляційний суд дійшов висновку про набуття банком права на звернення стягнення на предмети іпотеки із застосуванням процедури, передбаченої статтею 41 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, визначеної Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до умов договорів про надання траншу від 12 вересня 2007 року та від 14 вересня 2007 року із внесеними змінами, банк зобов`язався надати позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті - доларах США, а повернення кредиту здійснюється згідно із графіками повернення кредиту і сплати процентів в тій валюті, в якій він був наданий. 
Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Тобто закріплено пріоритет умов, визначених сторонами у договорі, що кореспондується з положеннями статей 6, 627 ЦК України щодо свободи договору.
Таким чином, сторони на власний розсуд у кредитному договорі узгодили порядок розрахунків та валюту здійснення таких розрахунків, тому цей порядок є пріоритетним.
Зазначені умови договору узгоджуються з положеннями Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», який був чинним на момент укладення зазначеного кредитного договору, яким визначалися правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ, а також встановлено відповідальність за порушення ними валютного законодавства.
Оскільки умовами кредитного договору визначено виконання зобов`язання в іноземній валюті, тому поверненню підлягає також сума коштів у іноземній валюті без визначення грошового еквівалента в гривнях.
Оскільки суд першої інстанції був іншої думки, вказані обставини не врахував, дійшовши висновку, що банком недоведене прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , то на підставі пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України рішення суду в частині звернення стягнення на спадкове нерухоме майно, що є предметами іпотеки, підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про задоволення цих вимог.
Разом з тим, позовні вимоги АТ «Альфа - Банк» про звернення стягнення на предмети застави (транспортні засоби) не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Як зазначалось вище з метою забезпечення виконання умов за вищевказаним кредитним договором, 14 вересня 2007 року між Банком на ОСОБА_3 укладено договір застави рухомого майна №SMERS00059/4, згідно з умовами якого в заставу банку передано автомобіль типу легковий седан-В, марки CHRYSLER, моделі SEBRING 2.7 LI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 , 2006 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 2736 куб.см. (т.1 а.с.71-76).
05 червня 2008 року на забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника перед Банком, між останнім та ОСОБА_3 укладено договір застави рухомого майна №SMERS00059/5, згідно з умовами якого в заставу банку позичальником передано автомобіль типу вантажний фургон малотоннажний-В, марки MERCEDES-DENZ, моделі 903,6 КА, реєстраційний номер НОМЕР_3 шасі (кузов, рама) НОМЕР_4 , 2004 року випуску, білого кольору, об`ємом двигуна 2148 куб.см. (т.1 а.с.65-70)
З відповіді Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України від 19 січня 2021 року за №31/14-169 та доданих до неї результатів аналітичного пошуку транспортного засобу вбачається, що станом на 04 серпня 2011 року власником автомобіля типу легковий седан-В, марки CHRYSLER, моделі SEBRING 2.7 LI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 , 2006 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 2736 куб.см. є ОСОБА_6 , а станом на 08 жовтня 2019 року власником автомобіля типу вантажний фургон малотоннажний-В, марки MERCEDES-DENZ, моделі 903,6 КА, реєстраційний номер НОМЕР_3 шасі (кузов, рама) НОМЕР_4 , 2004 року випуску, білого кольору, об`ємом двигуна 2148 куб.см. є ОСОБА_7 .
Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, колегія суддів виходить з такого.
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
На суд, як державний орган, покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, у зв`язку з чим він має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. 
У п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша-друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. 
Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (п.41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц).
Встановлені колегією суддів фактичні обставини у справі на підставі наданих сторонами доказів, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість свідчать про те, що транспортні засоби, що є предметами застави були відчужені спадкодавцем, та станом на дату ухвалення судом першої інстанції рішення належали ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . 
Таким чином звернення стягнення за рішенням суду на предмет застави: транспортні засоби автомобіль типу вантажний фургон малотоннажний-В, марки MERCEDES-DENZ, моделі 903,6 КА, реєстраційний номер НОМЕР_3 шасі (кузов, рама) НОМЕР_4 , 2004 року випуску, білого кольору, об`ємом двигуна 2148 куб.см. та автомобіль типу легковий седан-В, марки CHRYSLER, моделі SEBRING 2.7 LI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 , 2006 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 2736 куб.см. також стосується прав та обов`язків нових власників цих автомобілів - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які не були залучені до участі у розгляді справи в якості відповідачів.
Разом з тим, у суду апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду справи відсутня можливість залучити до участі у справі інших співвідповідачів, оскільки по суті справа вирішується судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності і обґрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення в межах, встановлених статтею 367 ЦПК України. Правовий висновок щодо обґрунтованості відмови у позові, пред`явленого до неналежного відповідача, викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц.
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Встановивши, що до участі у справі в якості співвідповідачів не залучено осіб, прав та обов`язків яких стосуються позовні вимоги, а саме, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є власниками спірних автомобілів, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучати співвідповідачів до участі у справі, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову АТ «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмети застави.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в цій частині не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню в силу пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України.
Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутися до суду із позовом до усіх належних співвідповідачів, тому право позивача на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є порушеним.
Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 504/2451/15-ц.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За вказаних обставин з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 62 000 грн. 88 коп. в обох судових інстанціях, з яких: 20542 грн. 70 коп. і 4 258 грн.18 коп. сплачених за подання та розгляд позовної заяви в суді першої інстанції + 37 200 грн. - за подання та розгляд апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд 

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на спадкове майно скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Акціонерного товариства «Альфа - Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на спадкове майно задовольнити частково.
В рахунок погашення заборгованості спадкодавця ОСОБА_3 перед Акціонерним товариством «Альфа Банк» за Кредитним договором №SME0003758 від 12 вересня 2007 року у розмірі 57 058, 92 дол. США., з яких: сума заборгованості за кредитом складає 45 820, 45 дол. США, сума заборгованості за процентами - 11 238,47 дол. США, та за Кредитним договором № SME0003811 від 14 вересня 2007 року у розмірі 8 397, 13 дол. США, з яких: сума заборгованості за кредитом 6 581,12 дол. США, сума заборгованості за процентами - 1 816,01 дол. США, звернути стягнення на предмети іпотеки - нерухоме майно, а саме:
- двокімнатну квартиру, загальною площею 57,5 кв.м, житловою площею 34,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , 
- квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 61,0 кв.м., житловою площею 30,1 кв. м, що складається з двох кімнат та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ,
що належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та прийняті у спадщину за законом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ), шляхом продажу предметів іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмети застави - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа Банк» 62 000 грн. 88 коп. судового збору в обох судових інстанціях.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий                                                         Н.В. Самчишина

Судді:                                                                П.П. Лисенко

                                                               О.В. Локтіонова 

Повний текст постанови складено 09 лютого 2021 року.