ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/461/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №695/1347/20 Категорія: 310010000 	Степченко М. Ю. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       02 березня 2021 року  м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Новіков О., Сіренко Ю.В.	
секретар	Торопенко Н.М.	

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач (скаржник) – ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05.01.2021 (повний текст складено 05.01.2021, суддя в суді першої інстанції Степченко М.Ю.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся у червні 2020 року до суду з позовом, яким просив розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_2 , зареєстрований 07.06.1991 відділом РАЦС м. Рівне, актовий запис №963. В обґрунтування вказано на те, що спільне життя сторін не склалось, з вересня 2014 року шлюбні відносини між подружжям фактично були припинені і сторони проживають окремо, тому позивач просить розірвати їх шлюб.
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05.01.2021 позов у справі задоволено. Суд виходив з того, що подружні відносини між сторонами припинено, проживають вони окремо та не ведуть спільного господарства, отже необхідно розірвати відповідний шлюб. 

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подала 01.02.2021 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням відмовити у задоволенні позову. Вказує, що позовна заява не містить даних про реальні мотиви розірвання шлюбу, чи мають сторони спільних дітей, з ким ці діти проживатимуть після розірвання шлюбу, пропозицій щодо участі подружжя в утриманні дітей. При цьому сторони мають двоє дітей – дочку ОСОБА_3 , 1993 року народження, та сина ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , 2003 року народження, щодо місця проживання яких суд не вирішив питання при розірванні шлюбу. Суд протиправно розглянув дану справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, чим не забезпечив належне встановлення фактичних обставин у справі. Цей позов нав`язаний позивачу його родичами, які вчиняють сварки зі скаржником, однак насправді сімейні відносини між сторонами можна зберегти. Суд проігнорував доводи відповідача проти заявлених у справі вимог. Попри вказівку позивача про фактичне припинення шлюбних відносин з вересня 2014 року, насправді їх було припинено в січні 2020 року, що підтверджується долученими до апеляційної скарги доказами. 

Відзиві на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В ході судового розгляду справи апеляційним судом, позивач ОСОБА_2 відмовився від надісланого ним на адресу апеляційного суду клопотання про відмову від позову та наполягав на відхиленні апеляційної скарги та задоволенні його вимог про розірвання шлюбу.Пояснив суду, що підписав вказане клопотання під впливом відповідачки та її адвоката, не розуміючи правових наслідків такої дії. 

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 07.06.1991 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 07.06.1991 зареєстрували шлюб у відділі ЗАГС м. Рівне за актовим записом №963, після реєстрації шлюбу прізвище дружини – ОСОБА_7 .
Сторони мають спільних дітей - дочку ОСОБА_3 , 1993 року народження, та сина ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , 2003 року народження.
Позивач порушує перед судом питання про розірвання шлюбу, оскільки спільне життя сторін не склалося, фактично шлюбні відносини між сторонами є припиненими, отже шлюб став формальним.
Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають наступне правове регулювання.
Статтею 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється, зокрема, на підставі шлюбу.
Частиною 1 статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Згідно ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.              
Згідно роз`яснень п.4 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу.
В пункті 10 цієї постанови Пленуму вказано, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання 
шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Передбачене ч.1 ст.111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі надання сторонам строку на примирення. 
Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.
Судом першої інстанції встановлено, що на час вирішення спору подружні відносини між сторонами фактично припинилися, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, а збереження шлюбу не відповідає інтересам подружжя.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому вказівка скаржника у справі на те, що цей позов нав`язаний позивачу його родичами, проте сімейні відносини між сторонами можна зберегти, враховуючи категоричну позицію позивача про необхідність розірвання шлюбу, не може свідчити про можливість збереження шлюбу.
Доводи скаржника у справі з посиланням на недоліки в змісті позовної заяви самі по собі не можуть слугувати підставою для скасування судового рішення, адже оцінка формальній відповідності поданого позову вимогам цивільного процесуального законодавства надається судом при відкритті провадження у справі, що відповідає приписам ст. ст. 185, 187 ЦПК України, а подальше з`ясування обставин у справі, в тому числі шляхом отримання уточнень заявлених вимог та їх обґрунтувань, сприятиме усуненню виявлених недоліків позовної заяви та забезпечить доступ особи до правосуддя.
Посилання скаржника на те, що суд, розриваючи шлюб між сторонами, не вирішив питання про місце проживання спільних дітей, апеляційний суд відхиляє з урахуванням такого.
Частиною 1 статті 6 СК України встановлено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
На момент вирішення спору у справі дочка сторін ОСОБА_8 , 1993 року народження, була повнолітньою, отже у розумінні вимог СК України втратила статус дитини та в силу положень ст. 33 Конституції України могла самостійно та вільно реалізовувати своє право на вибір місця проживання.
Згідно до вимог ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла 14 років вільно обирає собі місце проживає, за винятком обмежень , які встановлюються законом.
Син сторін ОСОБА_9 , 2003 року народження, який наразі вже навчається в коледжі, на момент ухвалення рішення судом першої інстанції мав вік 17 років. Відповідно, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ч. 3 ст. 160 СК України).
Таким чином у суду, за відсутності відповідного спору, не було підстав для визначення місця проживання сімнадцятирічного сина сторін. 
Доводи скаржника про те, що суд протиправно розглянув дану справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, чим не забезпечив належне встановлення фактичних обставин у справі, апеляційний суд відхиляє, адже згідно вимог ч.ч.4, 5 ст.19 СК України справи про розірвання шлюбу є малозначними та можуть розглядатися судом у порядку спрощеного позовного провадження.
Також апеляційний суд не погоджується із вказівкою скаржника у справі на фактичне припинення шлюбних відносин сторін у справі в січні 2020 року, що підтверджується долученими до апеляційної скарги доказами, адже відповідно до положень ч.3 ст.83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.
Частиною 3 статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У даному випадку скаржник була належним чином обізнана про розгляд цієї справи судом, що підтверджується поштовим повідомленням на а.с.21 про вручення їй копії позовної заяви та ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження, а також її заявою від 23.09.2020, адресовану міськрайонному суду, про надання строку на примирення, отже могла в належні строки, передбачені ч.3 ст.83 ЦПК, подати в суд першої інстанції відповідні докази, однак цього не зробила без поважних причин, що свідчить про неможливість прийняття апеляційним судом цих доказів та надання їм оцінки, що суперечило б вищенаведеним положенням ч.3 ст.367 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, зокрема не зазначення у мотивувальній частині рішення обставин, що стали причиною для звернення до суду не можуть бути самостійною підставою для скасування (зміни) правильного по суті судового рішення.
Натомість, вирішуючи спір, суд з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, а перебування у шлюбі з відповідачкою суперечили б його волі, оскільки примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається, тоді як доводи відповідача зводяться до з`ясування взаємовідносин між сторонами, що не впливає на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків. 
Інших доводів, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції в цій справі, апеляційна скарга не містить.
Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05.01.2021 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05.01.2021 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу – залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 

Повну постанову складено 02.03. 2021.

Суддя-доповідач                        

       Судді