ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2021 року          м.Дніпро         Справа №  904/2687/20

Центральний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді: Березкіної О.В. (доповідач)
суддів: Іванова О.Г., Дарміна М.О.
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу   Дніпровської міської ради, м. Дніпро 
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 року (суддя Мельниченко І.Ф.) у справі № 904/2687/20
за позовом Дніпровської міської ради, м. Дніпро 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Отег", м. Дніпро
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, м. Дніпро 
про стягнення збитків в сумі 170 797, 30 грн.

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Дніпровська міська рада звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю "Отег" із позовом про стягнення збитків (упущеної вигоди) в сумі 170 797,30 грн. у зв`язку з ухиленням останнього від укладення договору про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра за яким передбачена виплата вказаної суми пайової участі.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 року у справі №904/2687/20 в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач - Дніпровська міська рада звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/2687/20 від 12.10.2020 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.
В  обґрунтування  своєї скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, щодо віднесення будівель, які є предметом спору до об`єктів «будівлі промисловості» та, як наслідок,  помилково дійшов висновку про можливість застосування нульової ставки до них, як до категорії «промисловість, транспорт, зв`язок, мережі та об`єкти інженерної інфраструктури».
Апелянт вважає, що судом першої інстанції безпідставно вирішено відмовити в задоволенні позовної заяви про стягнення збитків у справі № 904/2687/20, оскільки суд з`ясувавши обставини, що мають значення для справи, дійшов неправильних висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права. 
Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області  в повному обсязі з прийняттям у справі нового рішення про задоволення позову.
 Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 року (суддя Мельниченко І.Ф.) у справі № 904/2687/20; з урахуванням положень ч.2 ст.271 ГПК України справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, за наявними матеріалами, в порядку письмового провадження; надано сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, зав, клопотань. 
  Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
          Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
          За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
          Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Отег» надано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи позивача, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими. Просив залишити оскаржуване рішення - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення ( відзив на апеляційну скаргу).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний  апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
          З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровської міської ради № 6/11 від 21.03.2007 року було затверджено Порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська.
Рішенням Дніпровської міської ради № 5/14 від 29.07.2011 року Порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпропетровська викладений в новій редакції та має назву: Порядок залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі (внесків) у розвитку інфраструктури міста Дніпропетровська.
Положеннями Закону № 3038-УІ на момент виникнення спірних правовідносин було встановлено обов`язок замовників будівництва звернутись до відповідного органу місцевого самоврядування для укладення договору пайової участі.
На цей час положеннями Закону № 132-ІХ від 20.09.2019 у розумінні приписів статті 4 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок певного кола суб`єктів - замовників будівництва - звернутись до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва та відповідно до розрахунку сплатити кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.
Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.
Згідно з п. 2.6 Порядку № 5/14 та Положення про департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту від імені міської ради укладає департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, в особі його керівника.
Як зазначає позивач, до департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради надійшов на візування проект рішення міської ради "Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 в оренду гр. ОСОБА_1 по фактичному розміщенню будівель та споруд".
З доданих до зазначеного проекту рішення документів вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 16.06.2016, зареєстрованому в реєстрі за № 1260, громадяни ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , придбали у ТОВ "ОТЕГ" склад, літ.2Б-1, загальною площею 92,3 кв.м, за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 52-53).
Зазначене нерухоме майно належало продавцю на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.09.2011 у справі № 2-6468/11, яким було визнано право власності на самовільно побудоване нерухоме майно загальною площею 239 кв. м. та склад 92,3 кв.м. за адресою : АДРЕСА_1 (Новокодацький район).
Як вбачається з матеріалів справи, Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська у судовому рішенні від 23.09.2011 у справі № 2-6468/11 встановлено: "Згідно наданих документів, судом встановлено, що 27 квітня 2011 року ВАТ „Дніпропетровський науково-дослідний інститут будівельного виробництва (ліцензія Серія АВ №516332, дата видачі 07 березня 2007 р., строк дії ліцензії з 07 березня 2007 по 07 березня 2012) було проведено дослідження і оцінку технічного стану споруд та будівель боксу (літ.2А-1) та складу (літ.2Б-1) за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно даного дослідження та технічного висновку будівлі боксу літ. 2А-1 та складу літ. 2Б-1 не здійснюють негативного впливу на конструкції будівель в цілому та не тягнуть за собою зниження експлуатаційної надійності будівлі, умов експлуатації та не суперечать вимогам нормативних документів, які діють в України на момент дослідження.
При досліджені, порушення вимог державних стандартів та будівельних норм не виявлено. Протипожежні та санітарні заходи виконані у відповідності з діючими нормативами.
Будівлі та споруди боксу літ. 2А-1 та складу літ. 2Б-1 можуть експлуатуватися без обмежень по своєму функціональному призначенню (а.с. 48-51).
Таким чином, у судовому рішенні встановлено можливість експлуатації будівель та споруд згідно функціонального призначення.
Звертаючись до Товариства з обмеженою відповідальністю "Отег" із позовом про стягнення збитків (упущеної вигоди) в сумі 170 797,30 грн. у зв`язку з ухиленням останнього від укладення договору про пайову участь на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Дніпра, позивач -  Дніпровська міська рада посилався на  те, що вказаний об`єкт було відчужено, але пайовий внесок у розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Дніпра не був сплачений відповідачем, що призвело до неотримання міським бюджетом коштів.
Відмовляючи у задоволенні  позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з  того, що позивач не довів перед судом, яким чином зі сторони відповідача були порушені його права, оскільки відповідно до  Порядку залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі (внесків) у розвиток інфраструктури міста Дніпропетровська (а.с. 20-22), розмір пайового внеску за створення одиниці потужності на об`єктах з функціональним призначенням "промисловість, транспорт, зв`язок, мережі та об`єкти інженерної інфраструктури" - на рівні 0,00 грн. за один квадратний метр загальної площі. Нерухомість, з приводу якої  позивач нарахував збитки,  є частиною  єдиного майнового комплексу, що відноситься до  об`єкту промисловості.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до приписів статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створені і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно зі статтею 4 Закону України "Про архітектурну діяльність" під будівництвом слід розуміти нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт.
Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.05.2011 року № 45 "Про затвердження Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів" передбачено, що будівництвом є нове будівництво, реконструкція, технічне переоснащення діючих підприємств, реставрація та капітальний ремонт об`єктів будівництва; об`єктом будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та/або частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури.
Станом на момент, коли у відповідача виникли зобов`язання щодо укладання договору про пайову участь та сплати відповідних коштів,   діяли норми статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", які передбачали, що пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Інформація щодо договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та його виконання зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.
Як встановлено судом під час розгляду справи, відповідно до договору оренди землі від 10.06.2003 року, укладеного ТОВ "Отег" з Дніпропетровською міською радою, орендодавець (Дніпровська міська рада) передав, а орендар (ТОВ "Отег") прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,4184 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для фактичного розміщення цеху з виробництва заготовок з пластикової тари, яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі м. Дніпра за кодом 1210100000:08:815:0023.
До 16.06.2016 року, ТОВ "Отег" був власником нерухомого майна, що розташовано на даній земельній ділянці, а саме: будівлю цеху з виробництва заготовок для пластикової тари літ. АЗ-1, поз.1, загальною площею 172,0 кв.м. літ АИ-1, АИ-1 поз. 1-5, загальною площею 148,5 кв.м., що належали ТОВ "Отег" на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 11.02.2003, на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 03.02.2003 № 172 та зареєстрованого в КП "ДМБТІ" Дніпропетровської обласної ради від 12.02.2003, реєстраційний номер 63425, Витяг про державну реєстрацію прав № 38794 (а.с. 72-76).
В подальшому, на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2011 по справі № 2-6468/11 та Постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2011 по справі 2а/0470/15035/11 за ТОВ "Отег" було зареєстровано право власності на склад літ. 2Б-1, загальною площею 92,3 кв.м. (зареєстрованого в КП "ДМБТІ" Дніпропетровської міської ради від 11.02.2012, реєстраційний номер 63425, Витяг про державну реєстрацію прав № 32830163) та бокс літ. 2А-1, загальною площею 239,0 кв.м. (зареєстрованого в КП "ДМБТІ" Дніпропетровської обласної ради 11.01.2012, згідно з Витягом про державну реєстрацію прав № 32830163, реєстраційний номер 63425). 
Дані об`єкти були побудовані для забезпечення функціонування заводу з виготовлення пластикової тари, а саме зберігання товару та сировини, та транспортного забезпечення.
Все вищезазначене нерухоме майно, яке належало відповідачу на праві власності, так і побудоване в подальшому, складало єдине виробництво - завод по виготовленню пластикової тари, в свою чергу, склад літ.2Б-1, загальною площею 92,3 кв.м. використовувався для зберігання готової продукції, матеріалів та сировини, а бокс літ. 2А-1, загальною площею 239,0 кв.м. (гаражний бокс) - для зберігання транспорту ТОВ "Отег".
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, що затверджено і введено в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507 (далі ДК 018-2000).
Так, до будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", що включає підкласи: 1251.1 "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".
Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) "Будівлі промислові та склади" належить клас (код 1251) "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) "Резервуари, силоси та склади" належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.
Водночас, відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 №530 (далі - ДК 009:2010), економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.
Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг.
Промисловість в розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.
Положеннями статті 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство, це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.
Згідно частиною 2 статті 191 Цивільного кодексу України, до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торгову марку або інші позначення та права, якщо протилежне не встановлено договором або законом.
Отже, поняття "будівлі промисловості" неможливо вважати лише промисловими та складськими будівлями, тобто тими, що використовуються для виробництва та зберігання продукції, зберігання матеріалів. Будівлі, які не задіяні безпосередньо для виготовлення продукції, використовуються   промисловим підприємством для розміщення персоналу та обладнання, необхідного для адміністративного, побутового (опалення, водопостачання  тощо),   транспортного забезпечення, інших функцій, а тому також відносяться до будівель промисловості.
Таким чином, будівлі (як виробничі, так і адміністративні та допоміжні), що входять до складу цілісного майнового комплексу промислового підприємства та використовуються для забезпечення його діяльності, необхідно відносити до будівель промисловості.
Даної позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії судів Касаційного адміністративного суду від 26 березня 2020 року по справі №560/4000/18.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції  про те, що  за Відповідачем зареєстровано право власності на об`єкти, які входили до складу промислового підприємства, а тому склад та бокс, які є частинами  єдиного майнового комплексу,  відносяться  саме до  класу  "будівлі промисловості".
Таким чином, враховуючи, що Дніпровською міською радою встановлено в Додатку № 1 Порядку залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі (внесків) у розвиток інфраструктури міста Дніпропетровська, розміру пайового внеску за створення одиниці потужності на об`єктах з функціональним призначенням "промисловість, транспорт, зв`язок, мережі та об`єкти інженерної інфраструктури" - на рівні 0,00 грн. за один квадратний метр загальної площі, позивачу не заподіяні збитки на заявлену ним  суму 170 797,30 грн.
При цьому, доводи апелянта  про  відсутність доказів належності складу та боксу  до об`єктів промисловості, є безпідставними, оскільки  дані об`єкти побудовані та функціонують не як окремі,  самостійні об`єкти, а  як   частина  єдиного комплексу - заводу з виготовлення пластикової тари.
Колегія суддів   вважає також слушними  пояснення  позивача про пропуск строку позовної давності при зверненні до суду, оскільки  позивачу  саме з 09.09.2016 року, тобто, з  дати подання новими власниками нерухомого майна клопотання про оформлення права користування земельною ділянкою під нерухомим майном,    було відомо про  порушення свого права.
Крім того,  відповідач  безпосередньо  27.07.2016 року звернувся до  позивача  із клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою у зв`язку з відчуженням  нерухомого майна, що також свідчить про  обізнаність позивача  про  порушення   його прав.
Разом з цим, колегія суддів  вважає, що в даному випадку   суд першої інстанції обгрунтовано   відмовив у    задоволенні клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. 
В даному випадку,  суд   правильно зазначив, що  у позові необхідно відмовити по суті спору, оскільки позивачем не доведено  порушення своїх прав.
Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.
Таким чином, господарський суд Дніпропетровської області всебічно, повно, об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення  суду першої інстанції - без зміни.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Дніпровську міську раду.

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -                                    
ПОСТАНОВИВ:
         
Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради  - залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2020 року  у справі № 904/2687/20- залишити без змін.
          Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Дніпровську міську раду, м. Дніпро.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3   ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.        
Повний текст постанови виготовлено та підписано 01.03.2021

Головуючий суддя                                                                              О.В.Березкіна

Суддя                                                                                                   М.О.Дармін

Суддя                                                                                                   О.Г.Іванов

У зв`язку з припиненням відправлення поштової кореспонденції в Центральному апеляційному господарському суді, про що складений акт від 23.11.2020, копії постанови Центрального апеляційного господарського суду від 26.02.2021 у справі №904/2687/20 поштою не надсилаються.
Надіслати копії цієї постанови на електронну адресу:   Дніпровської міської ради, м. Дніпро; Товариства з обмеженою відповідальністю "Отег", м. Дніпро; Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради, м. Дніпро.