ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Постанова
Іменем України

24 лютого 2021 року м. Херсон
Єдиний унікальний номер справи: 662/2013/20
Номер провадження: 22-ц/819/528/21
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:
головуючого – Радченка С.В.,
суддів:  Вейтас І.В., Семиженка Г.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги  акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 28 грудня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Решетова В.В., у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції
У жовтні 2020 року АТКБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом, в обґрунтування якого посилалися на те, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 29.07.2009 року. При укладанні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України та відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені  на банківському сайті складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідач    умови договору щодо належного виконання зобов`язань порушила, оскільки не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, які передбачені договором. Посилаючись на наведене, просили стягнути з   ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.07.2009 року у розмірі 17743,71 грн та судові витрати.
Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 28 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.07.2009 року у сумі 8565,57 грн. 
Суд першої інстанції частково задовольняючи позов, виходив з того, що   ОСОБА_1 отримала кредитну картку та користувалась нею, проте умови договору належним чином не виконувала, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з урахуванням строку позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та доводи осіб, які подали апеляційні скарги

 Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилається на те, що за період з 17.10.2017 року по 09.12.2019 року вона повністю повернула отримані кредитні кошти. Також посилається на те, що приймаючи рішення суд не застосував позицію Верховного суду висловлену в постанові від 02.07.2019 року в справі №342/180/17. Зазначає, що збільшення кредитного ліміту та процентної ставки, незрозумілий розрахунок заборгованості свідчить про недобросовісність позивача та недотримання прав споживача банківських послуг.
 Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «Приват Банк» подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини по справі. Зазначає про те, що сторонами при укладенні кредитного договору були погоджені усі істотні умови цього договору. Також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування строку позовної давності, оскільки не звернув уваги на той факт, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особи дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, а відповідачка частково сплачувала заборгованість за договором і останній платіж проведено нею 09.12.2019 року.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Заперечень на апеляційні скарги від учасників справи не надходило.

Встановлені судом обставини справи

ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 29.07.2009 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені  на банківському сайті, складає між нею та банком договір. Позивачем було відкрито картковий рахунок, який у подальшому був збільшений до 12000 грн. Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частинку кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором.
Згідно наданого Банком розрахунку станом на 14.07.2020 року у відповідачки виникла заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.07.2009 року в сумі 17743,71 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредитом – 12894,95 грн; заборгованості за простроченим тілом кредиту – 12894,95 грн; заборгованості за простроченими відсотками – 4848,76 грн.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
В Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку наявний підпис як представника ПАТ КБ «Приватбанк», так і підпис ОСОБА_1 , а також зазначена письмово дата укладення цієї Анкети-заяви, а саме: «29.07.2009 року», кредитний ліміт в сумі 250,00 грн, базова процентна ставка в розмірі 2,5% в місяць (а.с.25зв.).
Згідно довідки про умови кредитування з використання кредитки Універсальна 55 днів пільгового періоду, яка підписана відповідачем, вбачається, що сторони також погодили умови сплати процентів, неустойки (пені) за несвоєчасне невиконання зобов`язання, а також погодили, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-якими із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш як на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн та 5 % від суми заборгованості (а.с.26).
Із зазначеної анкети та довідки про умови кредитування з використання кредитки Універсальна 55 днів пільгового періоду, які підписані відповідачем, вбачається, що сторони погодили розмір процентів та відповідальності у вигляді неустойки (пеня, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачка не спростувала факт отримання кредитної картки та отримання за нею кредитних коштів, користувався кредитними коштами (що вбачається із розрахунку заборгованості та із витягу з рахунку щодо руху кошті за кредитним договором) та частково сплачувала заборгованість за договором, отже, не заперечувала факт укладення кредитного договору.
Колегія суддів в цілому не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Посилання відповідачки та її представника на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 03.07.2019 року в справі №342/180/17, яка не була застосована судом першої інстанції, є необґрунтованими, оскільки фактичні обставини, встановлені судами в цій та зазначеній справах суттєво відрізняються.
       Так, Велика Палата Верховного Суду визначила, що якщо матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Умов та Правил, який міститься в справі розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування – то ці документи не є належними доказами. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.
       В справі, яка переглядається наявна підписана відповідачкою довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій також визначені, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін тощо (а.с.26).
У заяві   ОСОБА_1 від 29 липня 2009 року  сторонами погоджено проценти за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості (а.с.25зв).
Таким чином, оскільки сторонами було погоджено процентну ставку за користування кредитними коштами безпосередньо в заяві про надання кредиту та в довідці про кредитування, посилання відповідачки на неврахування судом першої інстанції того факту, що нею не були підписані Умови та Правила надання банківських послуг є неприйнятними.
Разом з тим, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги АТ КБ «Приват Банк» про помилковість застосування судом першої інстанції позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
          За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
          Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
З наданого Банком розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 частково сплачувала заборгованість за кредитним договором, останній платіж проведено відповідачем через термінал самообслуговування 09.12.2019 року.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду, а тому з відповідачки підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту в сумі 12894,95 грн.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з розрахунком Банку по сплаті відсотків, в якому передбачено процентну ставку за кредитом у розмірі 3,6% на місяць на залишок заборгованості, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_1 , отже, позивачем не доведено, що відповідачка підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку ознайомилася і розуміла саме ці Умови та погодилася з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та пені за порушення зобов`язань у зазначених в розрахунках Банку розмірах, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.
Виходячи із розміру відсоткової ставки 2,5 % на місяць, погодженої сторонами при підписанні заяви, сума відсотків за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідачки становитиме 3 367, 19 грн., а не 4848, 76 грн., як зазначено у розрахунку Банку. 
Отже з урахуванням вимог закону, встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що з боржника підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі  12 894, 95 грн та відсотки в сумі 3 367, 19 грн, всього 16 262, 14 грн, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні. 
Отже на підставі вищевказаного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги Банку частково знайшли своє обґрунтування та заслуговують на увагу суду. Також частковому задоволенню підлягає апеляційна скарга ОСОБА_1 в частині стягнення процентів.
Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, необхідно відповідно провести і розподіл судових витрат.
На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позивач звернувся з позовом про стягнення 17743,71 грн, задоволено позов в сумі 16262,14 грн, що складає 91,65%, а тому сума стягнутого судового збору підлягає зменшенню з 2102 грн до 1926, 48 грн, а за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню судовий збір в сумі 2889, 72 грн.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги Банку та ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а рішення суду слід змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість в сумі 16 262,14 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 28 грудня 2020 року змінити, збільшивши стягнуту з ОСОБА_1 суму заборгованості на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з 8565,57 грн до 16 262,14 грн.
Це ж рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції в сумі 1926,48 грн та за подання апеляційної скарги в сумі 2889, 72 грн, а всього 4816,20 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

Г.В. Семиженко