ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

11 березня 2021 року                                                                 м. Чернівці
справа № 713/1437/20
провадження №22-ц/822/267/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Височанської Н. К.
суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.
секретар Собчук І.Ю. 
за участю: представника позивача ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Наталія Василівна, про визнання договорів дарування недійсними та припинення права власності, за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Осокіна А.Л.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову
У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів дарування недійсними та припинення права власності.
У грудні 2020 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на наступне майно:
житловий будинок, цегла, зазначеного в плані під літерою «А» загальною площею 116,20 кв.м., в тому числі житловою площею 93,00 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ;
земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 7320586000:01:001:0097, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Обґрунтовуючи вказану заяву  ОСОБА_2  зазначав, що за час розгляду справи відповідачі можуть відчужити спірне майно, що в подальшому може унеможливити виконання рішення суду, оскільки доведеться звертатися з новими позовами до суду для відновлення порушеного права позивача та витребування майна від інших власників.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 грудня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що клопотання ОСОБА_2 є необґрунтованим, оскільки саме по собі посилання в клопотанні на можливість відповідачами відчужити спірне майно, тобто на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення, без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для забезпечення позову. 

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
На дану ухвалу  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Масленнікова Т.М., подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову.
Посилається на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо. Тому, наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову повинно оцінюватися судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція апеляційного суду
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Щодо належного повідомлення відповідачів про апеляційний розгляд справи
Ухвалою чернівецького апеляційного суду від 11 лютого 2021 року призначено розгляд даної справи на 11 березня 2021 року про що направлено повістки-повідомлення сторонам та їх представникам.
01 березня 2021 року до Чернівецького апеляційного суду повернулися рекомендовані листи, що були направлені на адреси відповідачів  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з довідкою про причини повернення «адресат відмовився».
03 березня 2021 року до Чернівецького апеляційного суду від адвоката Шевченка М.М. надійшла заява про те, що договір про надання правової допомоги між ним та ОСОБА_4 розірвано за згодою сторін. 
Відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Згідно із частиною 9 статті 130 ЦПК України у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.
Враховуючи те, що відповідачі  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовилися одержати судові повістки, вони вважається такими, що повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_2 є необґрунтованою, оскільки саме по собі посилання у заяві на можливість відповідачами відчужити спірне майно, тобто на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення, без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для забезпечення позову.
З таким висновком суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок порушення норм процесуального права, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нового судового рішення, яким заяву про забезпечення позову слід задовольнити частково.
Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.
Апеляційним судом встановлено, що в позовній заяві ОСОБА_2 просив: 
визнати недійсним договір дарування житлового будинку, цегла зазначеного в плані під літерою «А» загальною площею 116,20 кв.м., в тому числі житловою площею 93,00 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .;
припинити право власності ОСОБА_4 на житловий будинок, цегла зазначеного в плані під літерою «А» загальною площею 116,20 кв.м., в тому числі житловою площею 93,00 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .;
визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 7320586000:01:001:0097, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .;
припинити право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 7320586000:01:001:0097, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову  ОСОБА_2 посилався на те, що  відповідачі можуть відчужити вищевказане майно на користь інших осіб. Тому невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим в майбутньому виконання рішення суду, оскільки йому доведеться звертатися до суду з новим позовом для відновлення порушеного права та витребування майна від інших осіб.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позов
Згідно з п.1 ч. 1 ст.150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.
У рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Матеріали справи свідчать, що між сторонами існує спір щодо визнання недійсними правочинів, на підставі яких ОСОБА_5 подарував спірне майно своєму сину ОСОБА_4 , тобто предметом спору є правомірність укладення договору дарування вказаного майна, тому колегія суддів вважає, що невжиття заходів забезпечення позову в даній справі може утруднити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду, у разі задоволення позову.
При цьому висновки суду першої інстанції про те, що позивач не навів обґрунтування, яке б свідчило про вчинення відповідачами дій, спрямованих на реалізацію спірного нерухомого майна чи підготовки до такої реалізації, є необґрунтованими, оскільки умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду. 
Крім того, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти всі обставини, які мають значення для справи, встановлення яких необхідне для вирішення спору по суті. 
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягнути за собою неможливість виконання судового рішення.
Відповідно висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову є необґрунтованим.
Однак обраний заявником вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами, оскільки такий спосіб забезпечення позову може призвести до необґрунтованого обмеження права власника на реалізацію захищеного права володіння майном.
Таким чином, колегія суддів вважає за доцільне змінити вид заходу забезпечення позову.
Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.
Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Серед передбачених ч.1 ст.150 ЦПК України видів забезпечення позову, такий вид як накладення арешту є крайнім заходом забезпечення позову, для застосування якого ні матеріли справи, а ні викладені в заяві про забезпечення позову доводи позивача не містять достатніх даних.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням обставин справи, предмета спору, завдань цивільного судочинства та забезпечення рівності прав і охоронюваних законом інтересів сторін, достатнім для забезпечення позову у даному випадку є такий вид забезпечення позову як заборона відчуження нерухомого майна.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п. 1 ст.  376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, тому ухвалу суду слід скасувати та ухвалити постанову, якою частково задовольнити заяву про забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 грудня 2020 року скасувати.
Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.
Заборонити відчуження житлового будинку, цегла, зазначеного в плані під літерою «А» загальною площею 116,20 кв.м., в тому числі житловою площею 93,00 кв.м., та земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 7320586000:01:001:0097, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 12 березня 2021 року.

Головуючий                                                Н.К. Височанська
Судді:                                                 А.І. Владичан 
                                                             І.Н. Лисак