ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

16 березня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/675/20
Головуючий у першій інстанції - Требух Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/274/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.
суддів:  Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,
із секретарями - Зіньковець О.О., Позняк О.М., 
учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 листопада 2020 року (місце ухвалення - м. Чернігів, дата складання повного судового рішення - 24.11.2020)  у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» про захист прав споживачів та за зустрічним позовом ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 4878432,
                                      В С Т А Н О В И В :
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» про захист прав споживачів. В обгрунтування позову посилалась на те, що протягом останнього часу на її мобільний телефон почали надходити повідомлення від ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» про необхідність повернення позичених коштів, процентів за їх користування та неустойки. На письмове звернення позивача до відповідача про припинення надіслання телефонних, електронних та інших повідомлень щодо необхідності повернення кредитних коштів, які вона не отримувала, ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» надало відповідь, що нібито між сторонами у 2019 році було укладено договір позики та надано його копію, яка підписана електронними підписами одноразовими ідентифікаторами. ОСОБА_1 в позові зазначає, що такий договір вона жодним чином не підписувала, грошові кошти від відповідача не отримувала, договір позики укладено без волевиявлення сторони за договором, а тому на підставі ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України підлягає визнанню судом недійсним.
У позові ОСОБА_1 просить визнати недійсним договір позики № 4878432 від 21.03.2019 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 , та стягнути з відповідача судові витрати.
У лютому 2020 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» звернулось до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 4878432. В обгрунтування позову посилалось на те, що 21.03.2019 між сторонами було укладено договір позики № 4878432, який укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого, відповідно до положень ЗУ «Про електронну комерцію», у сторін такого договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. Договір підписувався з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного відповідно до ст. 12 Закону. Пропозиція укласти договір (оферта) надавалася Позичальнику у вигляді інформації щодо договору з істотними умовами і реквізитами, що передбачені законодавством, для вивчення і прийняття Позичальником рішення.
21.03.2019 відповідачем було підписано (акцептовано) оферту, чим засвідчено вивчення умов оферти, повну та безумовну згоду з цими умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису договору (оферта додається). Підписанням електронного договору одноразовим ідентифікатором відповідач засвідчив, що погоджується з усіма без виключення умовами оферти. При укладанні договору відповідач мав обсяг цивільної дієздатності та його волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов позики та в подальшому прийняв надані товариством грошові кошти.
Відповідно до п.1. Договору товариство зобов`язувалося передати відповідачу у власність грошові кошти, а відповідач зобов`язувався повернути товариству таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики та сплатити плату (проценти) від суми позики. На виконання даного договору товариством перераховано відповідачу позику в розмірі 8 000,00 грн на умовах визначених договором позики. Проте, відповідач в порушення умов укладеного договору частково виконав своє зобов`язання та здійснив погашення заборгованості по позиці не в повному обсязі внаслідок чого станом на 19.02.2020 заборгованість відповідача з урахуванням оплат в рахунок погашення заборгованості складає - 31 828, 80 грн, з яких: 8 000, 00 грн за тілом боргу; 23 828, 80 грн - за процентами. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» посилається, що між сторонами у справі раніше укладалися договори позики в електронному вигляді, порядку їх укладення та дійсності у відповідача ніяких претензій та скарг не виникало, згідно яких позичальнику надавалися кошти, та  які  разом  з  процентами  остаточно були погашені. Проте, на даний час відповідач продовжує ухилятись від належного виконання своїх зобов`язань та не погашає заборгованість за договором зазначеним в позові.
ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у позові просить в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» про захист прав споживачів та визнання договору недійсним - відмовити в повному обсязі. Стягнути    з    ОСОБА_1 на користь ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» суму заборгованості за договором позики № 4878432 від 28.03.2019 в розмірі 31 828, 80 грн, з яких: 8 000, 00 грн за тілом боргу; 23 828, 80 грн - за процентами, понесені судові витрати в розмірі 2 102 грн., та суму 3% річних від простроченої суми в розмірі 180, 82 грн.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.02.2020 об`єднано в одне провадження позов ОСОБА_1 до ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» про захист прав споживачів та зустрічну позовну заяву ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики від 21.03.2019 № 4878432 (а.с. 89-90).
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.11.2020 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним п.2 Договору позики №4878432 від 21.03.2019, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 в частині встановлення процентів в розмірі 2.70% у день на прострочену позику.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Позовні вимоги ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 8000 грн заборгованості, 180, 82 грн суми 3% відсотків річних та 546, 52 грн у відшкодування сплаченого судового збору, а всього 8727, 34 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що оспорюваний договір укладений в електронній формі, що не суперечить чинному законодавству, електронні підписи сторін підтверджують їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Разом з тим, судом встановлено, що п. 2 договору позики підлягає визнананню недійсним, оскільки передбачає сплату споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. 
В частині вирішення вимог ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» суд прийшов до висновку про часткове задоволення зустрічного позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача суми позики - 8000 грн, тобто фактично отриманих коштів, а також 180, 82 грн суми 3% відсотків річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, враховуючи укладення договору в електронному вигляді.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 19.11.2020 в частині відмовлених позовних вимог позивача за первісним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»  про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору, скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог позивача за зустрічним позовом ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
За доводами апеляційної скарги рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим в частині відмовлених позовних вимог за первісним позовом та в частині задоволених вимог за зустрічним позовом.
В обгрунутвання апеляційної скарги заявниця посилається на те, що було відсутнє її волевиявлення на укладення оспорюваного договору, недотримано письмової форми, яка передбачена законом для такого виду правочинів.
Суд прийшов до помилкового висновку про укладення договору в електронній формі, такий висновок зроблено виключно на припущеннях без посилання на відповідні докази, які відсутні в матеріалах справи, та в порушення порядку укладення електронних договорів визначеного, зокрема, ЗУ "Про електронну комерцію" та через неправильне тлумачення ст. 207 ЦК України.
У скарзі заявниця посилається, що вона не надавала відповідачу жодної інформації для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційних системах та не вчиняла інших дій у таких системах. Вказує, що їй не належить вказана в оспорюваному договору адреса електронної пошти - ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також вона не є абонентом, шо використовує номер мобільного зв`язку НОМЕР_1 . Жодних пропозицій від відповідача про надання кредиту не отримувала, а відповідно не надавала в будь-який спосіб згоди на укладеня оспорюваного кредитного договору у формі електронного правочину. В матеріалах справи відсутні будь-які докази надсилання заявницею одноразового ідентифікатора засобами електронної пошти чи мобільного зв"язку для підписання в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача оспорюваного правочину. Доказів підписання договору матеріали справи не містять.
В обгрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що жодна з редакцій Правил надання грошових коштів у позику нею не підписана, а отже не є складовою частиною оспорюваного правочину. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за зустрічним позовом не надано належних і допустимих доказів надання ОСОБА_1 грошових коштів як предмету позики на виконання оспорюваного правочину, а отже у неї, як позичальника, не виникло обов`язку з їх повернення.
Крім того, копія листа ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» від 11.02.2020 №11/02-2020-5, яка покладена судом в основу рішення, не відповідає вимогам належності та допустимості доказу надання позики, оскільки не є первинним бухгалтерським документом, та виданий суб`єктом який не має відношення до сторін за оспорюваним правочином відповідно до умов якого позика надається безпосередньо позикодавцем первісним позовом, а не третьою особою. Товариством не надана виписка з його рахунку про перерахування на картковий рахунок ОСОБА_1 суми позики за договором. Виписка, яка надана ПриватБанком з рахунку відкритого на її ім`я не містить інформації про зарахування суми позики за договором, та платежі від 17.04.2019 на суму 1000 грн та від 20.04.2019 не містять призначення платежу, яке ідентифікує такі перекази як погашення заборгованості за оспорюваним договором.
Судом протиправно було відмовлено у витребуванні для огляду оригіналів документів, оскільки всі письмові документи подані товариством у вигляді фотокопій без будь-якого засвідчення вірності копії оригіналу та без вказівки у кого такі оригінали знаходяться.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» просить  у задоволенні апеляційної скарги  ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.11.2020 відмовити у повному обсязі, та скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог позивача за зустрічним позовом, та прийняти нове рішення яким задовольнити зустрічний позов ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики у повному обсязі. З апеляційними вимогами не погоджується та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. В обгрунтуваня посилається на те, що договір позики укладено між сторонами дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. Товариство умови укладеного договору виконало в повному обсязі, та надало позичальнику кошти, натомість остання в порушення умов укладеного договору надані кошти своєчасно не повернула внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню в повному обсязі. Товариство посилається, що зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
В ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору позики вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи ОСОБА_1 про ненадання повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно її думкою і спростовуються самим змістом договору. Зазначає, що на момент підписання оспорюваного договору, діяли Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»  затверджені рішенням загальних зборів учасників товариства. 
Товариство вважає також необгрунтованими рішення суду про те, що п.2 (щодо розміру процентів на прострочену позику - 2,7% у день) договору є несправедливим з огляду на встановлення у ньому вимоги щодо сплати непропорційно великої суми компенсації. Пункт 2 договору передбачає, що за порушення позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми позики за цим договором, він зобов`язується сплатити на користь товариства нараховані проценти на прострочену позику 2,7 % від суми позики за кожен день прострочення повернення, що не становить понад 50 % суми позики, адже даний пункт договору передбачає відповідальність за порушення позичальником умов договору. Отже, при належному виконанні договірних зобов`язань підвищення процентної ставки не застосовуються. Відповідне твердження підтверджується Постановою Верховного Суду України від 12.01.2021 у справі №524/5556/19.
Товариство не погоджується з висновком суду щодо нарахування товариством процентів поза строком дії договору позики, оскільки строк дії договору становить 27 днів і діє до 17.04.2019, після пролонгації 20.04.2019 строк позики був продовжений до 21.05.2019. Відповідно до п.п. 6.3, 6.4 Правил передбачений порядок та строк нарахування відсотків у випадку виникнення простроченої позики, який складає не більше 90 календарних днів наявності заборгованості поспіль. Таким чином, заборгованість за кредитом виникла 22.05.2019 і проценти відповідно до п.п. 6.3, 6.4 Правил можуть бути нараховані станом по 19.08.2021.
Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що згідно копії відповіді на лист ОСОБА_1 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало письмову відповідь, згідно якої вбачається, що між сторонами 21.03.2019 було укладено Договір про надання коштів у позику № 4878432. 
ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» належним чином виконало свої Договірні зобов`язання, перерахувавши 21.03.2019 на вказаний рахунок позичальника позику в сумі 8000,00 грн (а.с. 32-33 т. 1). 
Згідно копії свідоцтва про шлюб, 03.12.2019 ОСОБА_1 зареєструвала шлюб, та змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с. 13 т. 1).
21.03.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір позики № 4878432 у формі електронного документу, за умовами якого позичальнику надано кошти у розмірі 8000,00 грн, зі строком позики 27 днів, базова процентна ставка - 1,60 %, дата повернення Позики (останній день) - 17.04.2019, розмір процентів акційних у день - 1,44 %, розмір процентів на прострочену позику у день - 2,70 %, розмір процентів на позику річний - 525,60 %, розмір процентів на прострочену позику річний - 985,50 %, вартість позики за весь строк, на який видано позику, у % - 38,88 %, вартість позики за весь строк, на який видано позику, у грн - 3110,40, загальна вартість позики та процентів, у грн - 11110,40 (а.с. 9, 32, 35 т. 1).
Пунктом 5 вказаного договору зазначено, що цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень ЗУ «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Договір укладений в результаті зваженого рішення Сторін, на взаємовигідних умовах, на принципах ст.ст. 6, 627 ЦК України, згідно яких Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог розумності та справедливості. Договір діє з моменту перерахування суми Позики протягом строку Позики, але в будь-якому випадку до повного  виконання зобов`язань за цим Договором (п. 6 Договору позики). Інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною Договору (п. 10 Договору позики).
Матеріали справи містять копію Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с. 34-51 т. 1).
Відповідно до умов Договору № 23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було здійснено 21.03.2019 переказ на суму 8 000,00 грн на ім`я ОСОБА_1 , договір № 4878432 від 21.03.2019 (а.с. 52 т. 1).
З довідки по проведення транзакціях (за договором № 4878432 від 21.03.2019) вбачається, що 21.03.2019 ОСОБА_1 було перераховано 8000,00 грн ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» (а.с. 53 т. 1).
Згідно розрахунку заборгованості від 20.02.2020 загальна заборгованість позичальника склала 31 828,80 грн (а.с. 77-80 т. 1), та згідно розрахунку 3 % річних за порушення грошового зобов`язання сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 21.05.2019 по 19.02.2020 склала 180,82 грн (а.с. 81 т. 1).
Згідно копії договору факторингу № 03042017 від 03.04.2017 та копії реєстру прав вимоги № 84 від 29.08.2019 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал» права вимоги до боржника ОСОБА_1 з загальною сумою заборгованості в розмірі 31 828,80 грн (а.с. 148, 155-166 т. 1).
Згідно Акту повернення права вимоги від 18.02.2020 ТОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал» повернуло ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал» втратило право вимоги, а ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 з загальною сумою заборгованості в розмірі 31 828,80 грн (а.с. 168, 185 т. 1).
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції прийшов до висновку, що оспорюваний договір укладений в електронній формі, що не суперечить чинному законодавству, електронні підписи сторін підтверджують їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Разом з тим, судом встановлено, що п. 2 договору позики підлягає визнананню недійсним, оскільки передбачає сплату споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Враховуючи визнання недійсним пункту договору суд прийшов до висновку про часткове задоволення зустрічного позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача суми позики - 8000 грн, а також 180, 82 грн суми 3% відсотків річних у відповідності до ст.625 ЦК України.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та не задоволених вимог ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в оскаржуваній частині, а саме не задоволених вимог за позовом ОСОБА_1 та задоволених вимог ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».
Доводи апеляційної скарги висновоки суду у оскаржуваній частині не спростовують.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням виклденого слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як вбачається суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, правильно застосував норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до листа ТОВ «Фінансова компанія Фінекспрес» від 11.02.2020, 21.03.2019 була переказана сума 8000 грн на ім`я ОСОБА_1 по договору №4878432 від 21.03.2019 (а.с. 52 т. 1).
Крім того, згідно довідки по проведених транзакціях за договором №4878432 від 21.03.2019 було здійснено наступні транзакції: 21.03.2019 перерахування суми позики в розмірі 8000 грн, 17.04.2019 оплата по договору 1000 грн, 20.04.2019 оплата по договору 2110, 40 грн (а.с. 53 т. 1). Отже, ОСОБА_1 частково виконувались умови договору.
Згідно з пунктом 4.2 оспорюваного Договору, підписанням цього договору Позичальник підтверджує, що до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умові фінансового кредиту, розміщені на сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі. 
Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору позики.
Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України).
Отже, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність її волевиявлення на укладення оспорюваного договору, а також недотримання письмової форми.
Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів», в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. 
З врахуванням наведеного правильним є висновок суду першої інстанції в частині незадоволення вимог щодо визнання договору недійсним, оскільки непослідовність позиції позивачки, яка одночасно посилається, що договір не укладався, що кошти їй не передавались і одночасне заявленння вимог про визнання договору недійсним, є взаємовиключними, оскільки лише укладений договір можна визнати недійсним.
Спростовуються матеріалами справи і посилання позивачки щодо відсутності волевиявлення на укладення договору. 
Як вбачається, до матеріалів справи надано Лог-файл укладення електронного договору  № 487832 від 21.03.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», який містить одноразовий індифікатор, яким був підписаний спірний договір (а.с. 171-172 т. 1), та складається з декількох послідовних дій спрямованих на укладення договору.
Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.
Спростовуються матеріалами справи доводи заявника про те, що вона не надавала відповідачу жодної інформації для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційних системах та не вчиняла інших дій у таких системах, та те, що їй не належить вказана в оспорюваному договору адреса електронної пошти - ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також вона не є абонентом, шо використовує номер мобільного зв`язку НОМЕР_1 . 
Так, договір позики № 4878432 містить відомості позичальника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в яких серед іншого зазначено адресу електронної пошти - ІНФОРМАЦІЯ_1 , та номер мобільного зв`язку НОМЕР_1 (а.с. 9).
Вказаний номер мобільного телефону також зазначено у Договорах про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 7411794 від 20.08.2018 (а.с. 54-62 т. 1) та № 7846961 від 25.09.2018 (а.с. 64-72 т. 1), та в додатках № 1 до вказаних договорів відповідно (а.с. 63, 73 т. 1).
Крім того, електронна пошта - ІНФОРМАЦІЯ_1 , та номер мобільного телефону НОМЕР_1 ОСОБА_1 зазначено в Договорі позики № 4442744 (а.с. 74), а відповідно до даних виписки картки ОСОБА_1 наданої АК КБ «ПРИВАТБАНК» останньою неодноразово було здійснено поповнення мобільного телефону у період з 11.04.19 по 15.04.19, отже твердження щодо не належнолсті номеру телефону НОМЕР_1 ОСОБА_1 спростовується матеріалами справи.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачкою таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Таким чином встановивши, що без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд першої інстанції прийшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним.
Таким чином, укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позичальника ОСОБА_1 , цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до ст.1048 ЦК України  позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
З врахуванням наведеного доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції в частині задоволення вимог щодо стягнення заборгованості фактично отриманих коштів та 3% річних на користь ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не спростовують.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 було сплачено суми 1000 грн  та 2110, 40 коп, вказані кошти були зараховані на сплату процентів, сума позики в розмірі 8000 грн не повернута.
Не можуть бути підставою для скасування рішенння суду першої інстанції посилання у запереченнях на апеляційну скаргу Товариства, яке вважає необгрунтованими рішення суду про те, що п.2 (щодо розміру процентів на прострочену позику - 2,7% у день) договору є несправедливим з огляду на встановлення у ньому вимоги щодо сплати непропорційно великої суми компенсації. Пункт 2 договору передбачає, що за порушення позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми позики за цим договором, він зобов`язується сплатити на користь товариства нараховані проценти на прострочену позику 2,7 % від суми позики за кожен день прострочення повернення, що не становить понад 50 % суми позики, адже даний пункт договору передбачає відповідальність за порушення позичальником умов договору. Отже, при належному виконанні договірних зобов`язань підвищення процентної ставки не застосовуються, що також підтверджується Постановою Верховного Суду України від 12.01.2021 у справі №524/5556/19.
Товариство не погоджується з висновком суду щодо нарахування товариством процентів поза строком дії договору позики, оскільки строк дії договору становить 27 днів і діє до 17.04.2019, після пролонгації 20.04.2019 строк позики був продовжений до 21.05.2019. Відповідно до п.п. 6.3, 6.4 Правил передбачений порядок та строк нарахування відсотків у випадку виникнення простроченої позики, який складає не більше 90 календарних днів наявності заборгованості поспіль. Таким чином, заборгованість за кредитом виникла 22.05.2019 і проценти відповідно до п.п. 6.3, 6.4 Правил можуть бути нараховані станом по 19.08.2021.
Як вбачається, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», своїм процесуальним правом на подання апеляційної скарги не скористалось, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги  правильних висновків суду першої інстанції у оскаржуваній частині не спростовують, на законність рішення суду не впливають, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 05.02.2021 клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення було задоволено, та з врахуванням залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, то з ОСОБА_1 слід стягнути на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 3153,00 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                     П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 листопада 2020 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 3153,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.
Повний текст судового рішення складено 22.03.2021.

             Головуючий                                                         Судді: