КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
01 березня 2021 року місто Київ.
Справа 752/19738/20
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3347/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого  судді                   Желепи О.В.,
суддів:                                       Олійника В.І., Кулікової С.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Голосіївського районного суду від 30 листопада 2020 року (ухвалене в складі судді Чередніченко Н.П.. інформація щодо дати складання повного тексту відсутня ) 
в справі за позовом   ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков Михайло Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
 
в с т а н о в и в:
У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков Михайло Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування позову зазначено, що 29.08.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. було вчинено виконавчий напис № 2905, яким запропоновано звернути стягнення із позивача на користь відповідача. Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим М.О. було відкрито виконавчого провадження № 63183936 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису. Позивач зазначає, що вказаний виконавчий напис повинен бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, оскільки, зокрема, приватним нотаріусом в порушення вимог закону не було перевірено безспірність заборгованості за кредитом, а банком не було надано нотаріусу належний пакет документів, який давав би підстави для вчинення нотаріусом виконавчого напису. Позивач не отримував жодних вимог від відповідача про сплату заборгованості. Заборгованість між сторонами є спірною. З огляду на викладене, та зважаючи на те, що заборгованість не є безспірною, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню зазначений виконавчий напис.
Рішенням Голосіївського районного суду від 30 листопада 2020 року позов задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2905 від 29.08.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, яким запропоновано стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за період із 01.06.2017р.по 01.06.2020р. в загальному розмірі 67742,58 грн.
 
Стягнуто  із Акціонерного товариства «Альфа-Банк (ЄДРПОУ 23494714,адреса: м.Київ, вул. Велика Васильківська,100), на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), - судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) 80 коп.
 
Не погодившись з таким рішенням суду 18 грудня 2020 року,  відповідно до відмітки на поштовому конверті, АТ «Альфа-Банк» подав апеляційну скаргу , в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
 
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення є незаконним і не обґрунтованим, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції належним чином не дослідив докази направлення і вручення позивачу Вимоги банку, дійшов неправильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
 Крім того, скаржник не погоджується з висновками суду, а саме що відсутня безспірна заборгованість, як основна передумова вчинення виконавчого напису нотаріуса;
Вказує, що свої обов`язки за Кредитним договором Відповідач належним чином виконав, надав кредит Позивачу шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника. Жодних доказів на виконання умов Кредитного договору щодо виконання грошового зобов`язання матеріали справи не містять.
 
Звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного суду від 15.01.2020 року по справі № 305/2082/14-ц . Суд не враховував постанови Верховного суду по справах № 305/2082/14-ц та № 355/385/17 в яких зроблено висновок щодо застосування нормативно- правових актів, якими регулюється процедура вчинення виконавчих написів нотаріусів, неправильно застосував Закон України «Про нотаріат», та Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, а і порушив вимоги частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
 
19 січня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов від ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу,  обґрунтований тим, що позовні вимоги позивача  є законними та обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов вірного висновку та нормативно обґрунтував законність вимог позивача та підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи вищезазначене просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.
 
Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді Желепи О.В. , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 09.08.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. було вчинено виконавчий напис № 2905, яким запропоновано стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за період із 01.06.2017 р. по 01.06.2020 р. в загальному розмірі 67742,58 грн.
Приватним виконавцем виконавчого округу виконавчого округу Київської області Чучковим М.О. було відкрито виконавчого провадження № 63183936 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису.
Позивач вказує, що зазначений виконавчий напис було вчинено із порушенням вимог закону та наявні підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню.
Суд виходив з того, що в ході розгляду справи знайшов своє підтвердження той факт, що відповідач не надав приватному нотаріусу необхідних та достатніх документів, зокрема, які підтверджують безспірність заборгованості позивача.Так, стороною відповідача не надано суду доказів на підтвердження подання нотаріусу документів, передбачених законом, які б давали можливість вчинити виконавчі написи у встановленому законом порядку, будь-яких спростувань в цій частині зі сторони відповідача до суду не надходило. Крім того, суду не надано доказів на підтвердження належного отримання боржником заключної вимоги про дострокове погашення заборгованості та/або не наведено причин не отримання позивачем направленої банком вимоги.
Не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або спростувати вимоги банку.
Позивач не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення спірного виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.
В матеріалах справи відсутні переконливі докази, які б свідчили про безспірність заборгованості, як і відсутні докази того, що безспірність заборгованості була належним чином підтверджена банком при подачі документів нотаріусу, та боржник про заборгованість достеменно знала, однак, проігнорувала вимогу про її погашення.
Крім того, слід зазначити про те, що наявна в матеріалах справи виписка з рахунку боржника, надана стороною відповідача, відповідно до якої зазначається про заборгованість позивача по договору, не є переконливим доказом безспірності заборгованості, та доказів подання приватному нотаріусу інших документів, які передбачені Переліком та підтверджували розмір та безспірність заборгованості, - банком суду надано не було.
Інші доводи та обґрунтування позовних вимог також заслуговують на увагу та свідчать про відсутність достатніх законних підстав, які б давали можливість приватному нотаріусу вчинити спірний виконавчий напис, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було.
Суд визнаючи таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2905 від 29.08.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, яким запропоновано стягнути зі ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за період із 01.06.2017 р. по 01.06.2020 р. в загальному розмірі 67742,58 грн., виходив з  що відповідачем не були надані приватному нотаріусу належні та достатні докази безспірності заборгованості позивача за кредитним договором, отримання позивачем вимоги банку, а тому заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального права, з наступних підстав.
 
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.  
 
При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
 
Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
 
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.
 
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
 
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
 
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
 
Згідно із підпунктами 1.1, 1.2 пункту 1, підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
 
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
 
Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
 
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.
 
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.
 
Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
 
За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.
 
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
 
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
 
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
 
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
 
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
 
Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.
 
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
 
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.  
 
Вказана  правова позиція висловлена  Верховним Судом  України у справі №6-887цс17.
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
 
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
 
Суд вірно встановив, що виконавчий напис, вчинений 29 серпня 2020 року приватним нотаріусом нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем за реєстровим номером № 2905 підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, так як вимоги стягувача не є безспірними, оскільки строк повернення кредиту за договором встановлений 30 вересня 2016 року. (кредитний договір а.с. 19) Право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом у банку припинилось з 30 вересня 2016 року, натомість у виконавчому написі вказано про стягнення заборгованості по процентам за період з 01 червня 2017 року по 01 червня 2020 року; по-друге, виконавчий напис вчинено більш ніж через три роки з дня виникнення права вимоги у ПАТ « Банк професійного фінансування», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», що суперечить вимогам ст. 88 ч. 1 Закону України «Про нотаріат».
 
Доводи скарги в тій частині, що  банком були надані всі документи, за передбаченим переліком, а також доводи, щодо не спростування позивачем заборгованості, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що суд встановив включення банком до заборгованості відсотків за період, за який уже таке право припинилось, що вбачається зі змісту долученого договору. Крім того, за умовами договору, кредит в повному обсязі, з урахуванням відсотків та інших платежів мав бути повернутий до 30 вересня 2016 року, тобто з вказаної дати у банку виникло право вимоги до боржника . Виконавчий напис вчинено у 2020 році тобто, з порушенням трирічного строку позовної давності.
 
Таким чином, проаналізувавши зміст договору, нотаріус міг встановити , що кредитор просить вчинити виконавчий напис на заборгованість, яка не є безспірною.
Частиною 3 ст.367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, скаржником долученом докази направлення і вручення позивачу вимоги банку. Колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги нові докази, оскільки такі докази у суд першої інстанції не подавалися, відповідач із будь-якими заявами щодо долучення до справи вказаних доказів не звертався, а також не обґрунтував та не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Посилання на висновки Великої Палати Верховного суду від 15.01.2020 року по справі № 305/2082/14-ц, Верховного суду по справах № 305/2082/14-ц та № 355/385/17, колегія суддів відхиляє,так як обставини в даній справі відрізняються від обставин, що досліджувались Верховним Судом у вищевказаній постанові. За обставинами даної справи встановлено вчинення виконавчого напису на заборгованість, яка не є безспірною та за обставинами даної справи з дня виникнення права вимоги за договором минуло більше ніж три роки.
Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, доводи апеляційної скарги повністю спростовуються встановленими судом обставинами справи і положеннями законодавства.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.
Обставин, які б свідчили про наявність підстав для сумніву у правильності висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва   ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права,  а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства « Альфа-Банк».
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384,  ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства « Альфа-Банк» залишити без задоволення.
 
Рішення Голосіївського районного суду від 30 листопада 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови   складено 01 березня 2021 року.
Суддя доповідач:                                                                             
Судді: