УХВАЛА

10 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 640/23134/19
адміністративне провадження № К/9901/6414/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів - Радишевської О.Р., Шевцової Н.В.
перевірив касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ від 22 жовтня 2019 року №1161ц про його звільнення з посади начальника третього відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях відповідача та з органів прокуратури; поновити його на займаній посаді; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 22 жовтня 2019 року №1161ц про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та органів прокуратури. Поновлено з 24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора на посаді начальника третього відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора та органів прокуратури або рівнозначній посаді в органах прокуратури України, поклавши обов`язок виконання рішення суду в цій частині та поновлення на посаді на Офіс Генерального прокурора. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу до дня поновлення на посаді у розмірі 464150,70 грн, з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
23 лютого 2021 року Офісу Генерального прокурора подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року, в якій, посилаючись на пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, просить скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити позов. 
Предметом спору у цій справі є правомірність звільнення прокурора з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" (у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури) та підпункту 1 пункту 19 розділу II Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон №113-IX) у зв`язку з неподанням позивачем заяви про переведення його на посаду прокурора у формі, установленій додатком 2 Порядку проходження прокурорами атестації.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначив відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах та зазначив про помилкове застосування судами пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" (у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури) та підпункту 1 пункту 19 розділу II Закону №113-ІХ. Водночас, у касаційній скарзі Офіс Генерального прокурора також посилається на те, що судами не враховано постанову Верховного Суду від 26   листопада 2020 року у справі №200/13482/19-а, що спростовує доводи заявника про відсутність таких висновків у подібних правовідносинах. 
Аналізуючи висновки Верховного Суду, висловлені у справі №200/13482/19-а, Верховним Судом встановлено, що у цій справі предметом спору  було звільнення прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" та підпункту 1 пункту 19 розділу II Закону №113-ІХ, оскільки його заява про переведення до Офісу Генеральної прокуратури та, відповідно, згода на проходження атестації не відповідала установленій формі. У цій справі суди, з висновками яких погодився Верховний Суд, визнали неправомірним звільнення за таких обставин та поновили позивача на посаді. Водночас, у пункті 57 постанови Верховного Суду зазначено, що саме неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію в силу вимог пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №   113-ІХ є підставою для звільнення з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». У той же час позивачем було подано у встановлений строк заяву та висловлено намір пройти атестацію для переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі.
Таким чином, згідно з висновком Верховного Суду, прокурор підлягає звільненню у разі, якщо він не подав заяву про переведення. Це означає, що у випадку, якщо заява прокурора містить усі необхідні складові, а саме: прохання про переведення та згоду на проходження атестації, підстави для звільнення прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" та підпункту 1 пункту 19 розділу II Закону №113-ІХ відсутні.
Із змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суди виходили з того, що 15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав Генеральному прокурору заяву про переведення до Офісу Генерального прокурора, в якій одночасно висловив намір пройти атестацію. Зазначена заява отримана Генеральною прокуратурою України 16 жовтня 2019 року, проте розглянута лише 30 жовтня 2019 року, а спірний наказ прийнято 22 жовтня 2019 року, тобто до розгляду цієї заяви. Також, відповідач дійшов висновку що ця заява не відповідає встановленій формі, що, на його думку, унеможливлює подальшу участь позивача у проходженні атестації. Враховуючи те, що зі змісту заяви позивача від 15 жовтня 2019 року про переведення вбачається, що він бажав і згоден на переведення до Офісу Генерального прокурора та погоджується на проходженням атестації, суди дійшли висновку про протиправність рішення відповідача.
Враховуючи те, що висновок щодо застосування пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" та підпункту 1 пункту 19 розділу II Закону №113-ІХ викладено Верховним Судом  у справі №200/13482/19-а, а доводи касаційної скарги ґрунтуються на переоцінці доказів та зводяться до неповного з`ясування судами обставин справи, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, пунктом 6 частини першої 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення коштів відмовити.
2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                 С.А. Уханенко
Судді:                                                                                                    О.Р. Радишевська
                                                                                                    Н.В. Шевцова