ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/8368/20 Головуючий в І інстанції: Булах Є.М.
Номер провадження: 22-ц/819/391/21 Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого         Майданіка В.В.,
       суддів:         Кутурланової О.В.,
                               Орловської Н.В.,
       секретар                Давиденко І.О.,         

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 грудня 2020 року, у складі судді Булах Є.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

       26 травня 2020 року  ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до  ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням остаточно викладених вимог у судовому засіданні 07.12.2020 року, просила: 
--- стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  та ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2  у розмірі 8000,00грн, по 4000,00грн на кожну дитину щомісячно, з моменту пред`явлення позову і до повноліття кожної з дитини;
--- стягнути з відповідача на свою користь аліменти на її утримання в розмірі 1500,00грн щомісячно, з моменту пред`явлення позову і до досягнення дитиною 3-річного віку.

       Позов обґрунтований наступним.
16.06.2007 року між сторонами укладено шлюб, від якого вони мають двох малолітніх дочок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Діти зареєстровані разом із матір`ю в АДРЕСА_1 .
З січня 2020 року сторони перестали вести спільне господарство, підтримувати сімейні стосунки та проживають окремо.
Відповідач надає допомогу нерегулярно та не в обсязі, що забезпечує потреби дітей та матері, яка не має можливості працювати і отримувати доходи, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку. 
Позивачка вказує, що відповідач є фізично здоровою, працездатною людиною – працює приватним нотаріусом. Інших дітей у відповідача не має. За відповідачем зареєстрований транспортний засіб. Має щомісяця мінливий, однак достатній заробіток, який дозволяв родині, до припинення шлюбних відносин, придбавати коштовні речі для побуту, техніку для дому, їздити у подорожі за кордон декілька разів на рік, забезпечувати дітей у повному обсязі необхідною їжею, одягом, іграшками та придбавати все необхідне шкільне приладдя, сплачувати фонди школи, гуртки за старшу доньку. Зокрема, у 2019 році вони витратили на придбання туру до Турції 106950,00грн.
На теперішній час позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – до досягнення нею трирічного віку, у зв`язку з чим не має можливості утримувати дітей. При цьому, на неї покладається обов`язок крім утримання дітей, сплачувати комунальні платежі, що у зимовий місяць становить близько 3000,00грн.
Дитина ОСОБА_6 навчається у 5-му класі школи та потребує витрат на одяг, взуття, шкільне приладдя та ін. Крім того, дівчинка перебуває на обліку у лікаря кардіолога з діагнозом ЮРА - ювенильний ревматоїдний артрит, а тому потребує раз на півроку відвідування кабінету УЗД, кардіограми та придбання медикаментів, згідно рекомендацій лікаря, що має враховуватися при визначенні розміру аліментів.
Витратами на маленьку дитину ОСОБА_5 є витрати на придбання дієтичного м`яса, різноманітних каш, овочів, молочних продуктів, памперсів, одягу, взуття та іграшок.
З урахування якнайкращого забезпечення інтересів дітей, діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 навіть після розпаду родини мають право на збереження того рівня життя, який мали тоді, коли родина проживала разом, крім того, батько має можливість надавати таку допомогу.
Позивачка зазначає, що вказаний позивачем розмір аліментів зможе забезпечити рівень життя, достатній для фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дітей. 

Відповідач подав 21.07.2020 року відзив на позов, у якому просив позов задовольнити частково шляхом стягнення на користь позивачки аліментів на її утримання в розмірі 600 гривень щомісячно, аліментів на утримання дітей в сумі 1500,00грн щомісячно на кожну дитину.
При цьому підтвердив посилання позивачки про те, що спільно із нею не проживають з січня 2020 року. 
Зазначив, що в період спільного проживання бюджет родини складався з доходу відповідача від здійснення професійної діяльності та заробітної плати позивачки. Крім щомісячних витрат, частину отримуваного доходу сторони заощаджували.
Після народження другої дочки, у зв`язку з тим, що позивачка не працювала, дохід родини складався лише з доходу відповідача та виплат на дитину.
Для забезпечення сім`ї з 2019 року витрачались зароблені відповідачем кошти та накопичені заощадження.
При цьому заробіток відповідача витрачався на щоденні потреби родини, із заощаджень сплачувались рахунки за поїздки та відпочинок за кордоном.
Оскільки після народження другої дитини сімейний бюджет скоротився, покупки побутової техніки здійснені відповідачем на підставі укладених кредитних договорів.
Вважає, що позивачкою не доведено його змогу сплачувати аліменти в зазначених нею розмірах. Надані квитанції про придбання продуктів харчування не підтверджують придбання продуктів та товарів відповідачем, оскільки лише незначна частина квитанцій (чеків) містять дані покупця. Квитанції про оплату рахунків на відпочинок здійснені в період спільного проживання та підтверджують, що витрачені спільні кошти подружжя.
Наявність у власності автомобіля АЗЛК І965 року не свідчить про дохід та матеріальне становище відповідача.
Відповідач вказує, що працевлаштований та є самозайнятою особою, щомісячний дохід є мінливим, та середньомісячно складав за 2018 рік – 5599,89грн, за 2019 рік – 7370грн.
Погоджуючись, що повинен сплачувати аліменти на утримання дітей та надавати кошти на утримання дружини, яка не працює, відповідач заявлену суму вважає необґрунтованою та такою, що не відповідає його доходам.

У своїй відповіді на відзив, поданій 11.08.2020 року, адвокат Петренко Катерина Дмитрівна, діюча від імені позивачки, позовні вимоги підтримала повністю.
Вказала, що доводи відповідача у відзиві не відповідають дійсності, оскільки він виплачує взяту в кредит техніку за кілька місяців. А витрати сім`ї в період спільного проживання і перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною свідчать про наявність у відповідача можливості утримувати дітей у заявленому розмірі. 
Зазначила, що при заробітній платі відповідача у розмірі 5599,89грн за 2018 рік та 7370,00грн за 2019 рік за умови оплати кредиту за автомобіль у 2018 році у сумах, зокрема, за серпень-жовтень 2018 року 15000,00грн, 20000,00грн та 54177,19грн, родина ОСОБА_7 в один день 26.08.2018 року мала можливість придбати побутову техніку більш ніж на 50000,00грн придбавати коштовні мобільні телефони вартістю майже 20000,00грн, оплачувати тури за кордон у розмірі 39075,28грн та 106950,00грн вказане свідчить, що відповідач вводить суд в оману щодо суми своїх доходів з метою мінімізувати розмір аліментів на дітей та дружину.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07 грудня 2020 року позов було задоволено. Суд вирішив: 
--- стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітніх дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 4000,00грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття;
--- стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дружини в розмірі 1500,00грн щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною 3-річного віку;
--- допустити негайне виконання судового рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; 
--- стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80грн.

       У своїй апеляційній скарзі відповідач  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими,  просить вказане рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру стягнення, стягнувши з нього аліменти на неповнолітніх дітей у розмірі по 1500,00грн на кожну дитину щомісяця і 600,00грн – на утримання позивачки, до досягнення дочкою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 трирічного віку. 
Зокрема, вказав, що судом залишено поза увагою положення ст.ст.181, 182 СК України, зокрема стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність на праві власності майна, грошових коштів. При цьому вказав, що він офіційно працевлаштований та є самозайнятою особою, щомісячний дохід є мінливим, та згідно поданих ним податковим деклараціям середньомісячно складав за 2018 рік – 5599,89грн, за 2019 рік – 7370грн. Сукупно ж рішенням суду з нього стягнуто 9500,00грн, що значно перевищує його щомісячний дохід. Після розірвання шлюбу він змушений покинути житло, що належить позивачці на праві власності, також він залишив їй автомобіль, який був придбаний під час шлюбу. Власного житла він не має, автомобіль 1965 року випуску, зареєстрований на його ім`я, експлуатації не підлягає. Інших джерел доходу він не має, а тому він не може сплачувати аліменти у розмірі, вказаному у рішенні суду.
Також зазначив, що суд зробив правильний висновок про неможливість встановити з наданих позивачкою більшості чеків та квитанцій, що покупки здійснені саме відповідачем. Проте суд зробив неправильний висновок, що його витрати перевищують 50000,00грн на місяць. По-перше, ці витрати не були його особистими, це були витрати сім`ї з сімейних заощаджень, а також завдяки допомозі батьків. По-друге, за весь період подружнього життя вони дозволили собі відпочинок за кордоном лише двічі, і на туристичні поїздки були використані кошти від допомоги його батьків, а не від його доходів. Адже його мати у 2017 році подарувала його сім`ї 12000 доларів США після продажу автомобіля, що належав їй на праві власності. Ці кошти вони також витратили на потреби родини, у тому числі на дві закордонні поїздки та виплати за кредитними договорами. Тобто, позивачка в обґрунтування позовних вимог вказує на витрати родини 2-3-річної давнини, які проводилися за рахунок заощаджень родини, в якій працювали двоє, а також за рахунок допомоги батьків.
Крім того, вказав, що судом не було враховано й того, що позивачкою не надано доказів, які підтверджували необхідність сплати саме 4000,00грн на кожну дитину та 1500,00грн на позивачку.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 16.06.2007 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 укладено шлюб, про що міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області 16.06.2007 року зроблено запис №352. Прізвище дружині після одруження присвоєно " ОСОБА_7 " (а.с.14).

За копіями Свідоцтв про народження від шлюбу сторони мають двох малолітніх дочок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17, 15).

Відповідно до довідки №16-148101, виданої 13.09.2018 року відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб ХМР, малолітня ОСОБА_4 з 13.09.2018 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

З січня 2020 року сторони перестали вести спільне господарство, підтримувати сімейні стосунки та проживають окремо.

За інформацією з Єдиного реєстру нотаріусів – відповідно до свідоцтва № НОМЕР_2 ОСОБА_1 є приватним нотаріусом та здійснює діяльність за адресою: 75000, Херсонська область, смт. Білозерка, вул. Свободи, буд. 86-а (а.с.18).

За інформацією з МВС України особа з ІПН НОМЕР_3 є власником авто АЗЛК 403, 1965 року випуску з 09.08.2017 року (а.с.19).

Згідно кредитного договору від 02.11.2015 року, укладеного між ПАТ "Кредобанк" та позивачкою, остання взяла у кредит строком до 01.11.2022 року 281162,70грн для оплати автомобіля "Форд Фієста" (а.с.117-120).

Позивачкою надано платіжні документи на підтвердження сплати вказаного кредиту.
За довідкою від 22.10.2018 року, виданою ПАТ "Кредобанк", зобов`язання за вказаним кредитним договором виконано, а тому заборона на відчуження майна знята (а.с.121). 
Відповідно до даних медичних документів старша дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку у лікаря кардіолога з діагнозом ЮРА – ювенильний ревматоїдний артрит, а тому потребує відповідного лікування (а.с.65).

Позивачкою долучено до матеріалів справи копії платіжних документів про витрати на одяг, харчування та розваги (а.с.20-60, 105-116, 189-211).

Згідно видаткової накладної від 30.03.2019 року відповідачем куплено смартфон "Самсунг" з відповідними додатками на загальну суму 19997,89грн (а.с.110).

Відповідно до кредитного договору №2023379605 від 30 березня 2019 року, укладеного між Акціонерним товариством “ОТП БАНК” та ОСОБА_1 (позичальник), банк надав позичальнику кредит в загальному розмірі 9247,87грн. 
Із додатку №1 до вказаного кредитного договору вбачається графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, а саме: сума платежу за розрахунковий період з 30.04.2019р по 01.03.2021р – по 606,00грн кожного місяця (а.с.83-84).

Відповідно до кредитного договору №2020232261 від 26 серпня 2018 року, укладеного між Акціонерним товариством “ОТП БАНК” та ОСОБА_1 (позичальник), банк надав позичальнику кредит в загальному розмірі 29895,00грн. 
Із додатку №1 до вказаного кредитного договору вбачається графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, а саме: сума платежу за розрахунковий період з 26.09.2018р по 27.07.2020р – по 1695,00грн кожного місяця (а.с.85-86).

Відповідно до кредитного договору №2027580671 від 28 листопада 2019 року, укладеного між Акціонерним товариством “ОТП БАНК” та ОСОБА_1 (позичальник), банк надав позичальнику кредит в загальному розмірі 17032,70грн. 
Із додатку №1 до вказаного кредитного договору вбачається графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, а саме: сума платежу за розрахунковий період з 28.12.2019р по 28.10.2020р – по 1548,00грн кожного місяця (а.с.87-88).

Із дублікатів квитанцій вбачається погашення ОСОБА_1 заборгованості по вказаним кредитним договорам (а.с.89-90).

У відповідності до гарантійного талону від 15.11.2018 року ОСОБА_1 придбав “часы 33 Element” серійний номер 331710 за 3475.02грн (а.с.111).

Згідно кредитного договору від 02.11.2015 року, укладеного між ПАТ "Кредобанк" та позивачкою, остання взяла у кредит строком до 01.11.2022 року 281162,70грн для оплати автомобіля "Форд Фієста" (а.с.117-120).
На виконання вказаного договору позивачка та відповідач перераховували кошти, зокрема відповідач згідно квитанцій:
- від 19 жовтня 2018 року на суму 54177,19грн;
- від 24 вересня 2018 року на суму 20000,00грн (а.с.112);
- від 23 лютого 2018 року на суму 7000,00грн;
- від 22 березня 2018 року на суму 14900,00грн;
- від 25 травня 2018 року на суму 6000,00грн (а.с.114); 
- від 11 січня 2018 року на суму 6000,00грн (а.с.115);
Згідно ваучера №908891 від 17.01.2018 року позивачка та відповідач витратили на туристичну подорож до Єгипту 39075,28грн (а.с.109).

У своєму позові позивачка вказувала і проти цього відповідач не заперечував, що у 2019 році їх сім`я витратили із зароблених відповідачем коштів (його доходу) на придбання туру до Турції 106950,00грн. 

Згідно дублікатів квитанцій відповідач ОСОБА_1 перераховував ОСОБА_2 у якості аліментів грошові кошти: у січні 2020 року на загальну суму – 6330грн, у лютому 2020 року – 7530,00грн, у березні 2020 року – 6030,17грн, у квітні 2020 року – 5025,13грн, у травні 2020 року – 2010,05грн (а.с.147-162).

Відповідно до довідок про доходи №360, №361 виданих 18.09.2020 року, за період з січня по грудень 2018 року дохід позивачки ОСОБА_2 склав 103804,48грн, а у 2019 році – 0,00грн. Місце її роботи – іноземне підприємство "Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед", посада – представник торговельний (а.с.173, 174). 

Відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за 2018 його дохід склав 67198,65грн (а.с.91-96).

Отже, сторонами не заперечується, що згідно офіційних даних середньомісячний дохід відповідача складав за 2018 рік – 5599,89грн, за 2019 рік – 7370грн, а дохід позивачки за період з січня по грудень 2018 року склав 103804,48грн, а у 2019 році – 0,00грн.

Відповідно до ч.8 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Враховуючи вказані положення закону, неможливість відповідачем надати відповідні докази у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає поважною причину неподання скаржником у встановлений строк докази, у зв`язку з чим ухвалив прийняти їх на стадії апеляційного перегляду справи.

Таким чином, при апеляційному розгляді до матеріалів справи були долучені подані відповідачем 05.02.2021 року докази, а саме Податкова декларація про майновий стан і доходи за 2020 рік, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.01.2021 року та Витяг з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів. 

Відповідно до Податкової декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік дохід відповідача у 2020 році склав 80169,39грн без врахування податків і зборів, що відповідає середньому 6681,00грн на місяць.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.01.2021 року у період розгляду справи (2020 рік) відповідач не має у власності нерухомого майна.

       Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів у період розгляду справи (2020 рік) відповідач не придбав транспортні засоби.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка, позивачка надала під присягою покази, що за час спільного проживання основу сімейного бюджету складали доходи відповідача. За їх рахунок родина мала можливість кілька разів на рік відпочивати за кордоном, купувати техніку, повноцінно харчуватися, забезпечувати високий рівень життя як малолітніх доньок, так і всієї родини. Доходи відповідача були достатніми для того, щоб щодня їздити на роботу з м. Херсон до с.м.т. Білозерка на автомобілі. Крім того, відповідач мав можливість допомагати батькам та сестрі. У 2017 року придбав ретро-автомобіль. У січні 2020 року в усній формі позивач та відповідач дійшли згоди про добровільну допомогу відповідача на утримання дітей та позивача у розмірі 12000,00. У зв`язку із чим, позивач і просить сягнути з останнього розмір аліментів, який було оговорено. Письмової угоди не складали. Однак відповідач сам визначився із сумою, яку він буде сплачувати, однак на теперішній час не виконує своїх зобов`язань. У січні-лютому відповідач сплачував кошти у сумі близько 6000,00грн–8000,00грн, а з березня близько 4000,00грн –2000,00грн, з травня по серпень 2020 року відповідач допомогу на утримання доньок не надавав.

Свідок ОСОБА_10 , яка є матір`ю позивачки, повідомила, що рівень життя дітей після розлучення змінився, оскільки відповідач фінансової допомоги наразі не надає. Разом з тим, придбав старшій дитині ноутбук, сезонний одяг та взуття. Свідок показала, що відповідач добре заробляє, користується телефоном за 20000,00грн, у період спільного проживання з позивачем ОСОБА_1 утримував не лише дружину з дітьми, але й інших родичів. ОСОБА_10 не відомо чи змінився дохід відповідача під час карантину.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що з пояснень сторони позивача та сторони відповідача, а також з матеріалів справи і показів свідків вбачається, що під час сумісного проживання у період за 2018-2019 років та початок 2020 року витрати на утримання сім`ї на місяць перевищували в середньому 50000,00грн, що в ході розгляду справи визнавалося стороною відповідача, тобто, що витрати за означений період є не співмірними з доходами відповідача, оскільки за деклараціями та наданими поясненнями представником відповідача середній дохід на місяць у останнього становив за 2018 рік 5599,89грн, за 2019 рік – 7370,00грн. Враховуючи викладене та приписи законодавства щодо доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, суд вважав, що заявлений позивачем розмір аліментів до стягнення є доведеним.
Також, суд виходив з того, що позивач джерело своїх доходів як за 2018 рік, так і за 2019 рік не зміг пояснити. Означене стороною відповідача про витрачання заощаджених коштів в ході розгляду справи не знайшло свого підтвердження та спростовується наданими свідченнями під присягою позивачем. 
Також, суд виходив з того, що доходи позивачки за вказаний період судом до уваги не беруться, оскільки остання перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною з 2018 року, що не заперечувалося стороною відповідача. 
Також, суд виходив з того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання має доводитися сторонами відповідно до правил ст.ст.12, 81 ЦПК України в контексті обов`язку батьків по утриманню дітей, поєднаного з презумпцією можливості батьків його забезпечувати, що витікає із свідомого рішення батьків народити дітей, яке нерозривно пов`язано з існуючою спроможністю батьків належним чином їх утримувати.
Також, суд виходив з того, що заявлений відповідачем розмір аліментів, який останній вважає належним для дітей та допустимий для нього у розмірі 1500,00грн на місяць, не відповідає і визначеному законом розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (беручи до уваги ту обставину, що мати не працює і доходів не отримує), що значно звужує та не відповідає інтересам дітей, їх гармонійному розвитку та праву на належний рівень їх утримання з боку батька з яким діти не проживають в силу прийнятого рішення батьками, а не з власної волі.
Крім того, суд виходив з того, що сторона відповідача не спростувала доводи позивачки про можливість для відповідача утримувати родину на тому рівні, про який заявила позивачка. При цьому не знайшли свого підтвердження і доводи сторони відповідача щодо зменшення доходів і у зв`язку із цим неможливість сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачкою через пандемію короновірсуної хвороби, оскільки доказів на підтвердження зазначеного суду надано не було. Натомість, про можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 4000,00 грн/міс свідчать грошові перекази, здійснені відповідачем у лютому-квітні (вже у період пандемії), крім того пандемія коронавірусної хвороби на яку посилається відповідач носить тимчасовий характер.
Також, суд виходив з того, що позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, має на утриманні ще одну дитину, діти проживають разом з нею, врахував, що матеріальний стан позивачки, єдиний дохід у якої – це державна соціальна допомога, а також матеріальний стан відповідача, який має постійний дохід, проживає окремо, працездатний, отримує заробіток та за встановлених обставин в ході розгляду справи здатний надавати позивачці матеріальну допомогу, разом з цим у добровільному порядку він матеріальної допомоги на утримання позивачки не надає.
Крім того, суд виходив з того, що заявлений позивачкою розмір аліментів до стягнення становить 1500,00грн, що є нижчим від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законодавством на 2020 рік.

Апеляційний суд повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не може, оскільки до нього він дійшов при неповному з`ясуванні обставин справи та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно з п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 27 вказаної Конвенції про права дитини дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1, 2 ст. 75 СК України, передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Статтею 84 СК України зазначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка – батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів, суд враховує обставини, передбачені ст.182 Сімейного Кодексу України.

За ст.182 вказаного Кодексу передбачені обставини, що враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема : стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;  наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів (ч.1); розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2).

Згідно ст.183 вказаного Кодексу, яка визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини: частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1); якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч.2); той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину – однієї чверті, на двох дітей – однієї третини, на трьох і більше дітей – половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.5).

Статтею 184 вказаного Кодексу передбачено визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, зокрема передбачено, що: суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1); розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч.2); той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.3).

Тобто, з дня набрання законної сили законом від 17.05.2017 року (з 08.07.2017 року), яким внесено відповідні зміни у ст.ст.182-184 СК України, саме за вибором позивача суд присуджує аліменти: або у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, або у твердій грошовій сумі. При цьому в першому випадку особа, разом з якою проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. 

За ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" у 2020 році установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років в розмірі: з 1 січня 2020 року – 1779 гривень, з 1 липня – 1859 гривень, з 1 грудня – 1921 гривня, для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року – 2218 гривень, з 1 липня – 2318 гривень, з 1 грудня – 2395 гривень, для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року – 2102 гривні, з 1 липня – 2197 гривень, з 1 грудня – 2270 гривень. 

Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" у 2021 році установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років в розмірі: з 1 січня – 1921 гривня, з 1 липня – 2013 гривень, з 1 грудня – 2100 гривень, для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня – 2395 гривень, з 1 липня – 2510 гривень, з 1 грудня – 2618 гривень, для працездатних осіб: з 1 січня – 2270 гривень, з 1 липня – 2379 гривень, з 1 грудня – 2481 гривня. 

Досліджені докази свідчать про те, що витрати відповідача та позивачки, які разом забезпечували сім`ю, у 2018 році становили не менше 157407грн, у 2019 році витрати відповідача, які забезпечували сім`ю (позивачка в цей час знаходилась у відпустці по догляду за дитиною), становили 154289грн. За 5 місяців 2020 року, тобто в період, коли сторони перестали вести спільне господарство і спільно не проживають, вказані витрати відповідача становили близько 27000грн. До таких витрат відносилися щомісячна сплата за кредитами, турпоїздки, сплата аліментів у 2020 році, покупки тощо. 

При цьому офіційний середньомісячний дохід відповідача становить за 2018 рік – 5599,89грн (за рік – 67198,65грн), за 2019 рік – 7370грн (близько 88500грн за рік), а дохід позивачки за період з січня по грудень 2018 року склав 103804,48грн, а у 2019 році – 0,00грн.

Тобто, якщо брати лише 2019 рік, у якому позивачка не мала доходу за трудовим договором, то різниця між витратами сім`ї (154289грн), які здійснені за рахунок відповідача (це і смартфон вартістю близько 20000грн, сплата за кредитами, турпоїздка до Єгипту) і які не свідчать про побутові витрати сім`ї, та офіційним доходом відповідача (88500грн) становить 65789грн (154289грн – 88500грн), тобто суму, яка перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи (10 х 1921,00грн = 19210,00грн), і відповідачем не доведено джерело походження коштів. Тобто, вказана сума (65789,00грн) як витрати на утримання сім`ї у 2019 році у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, джерело походження яких відповідачем не доведено, у щомісячному вимірі становить 5482,41грн (65789,00грн : 12). 

Таким чином, з матеріалів справи та досліджених доказів вбачається, що під час сумісного проживання сторін у період 2019 року витрати на утримання сім`ї на місяць перевищували 10-кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, що в ході розгляду справи визнавалося стороною відповідача, тобто, що витрати за означений період є неспівмірними з доходами відповідача, оскільки за деклараціями та наданими поясненнями представником відповідача середній дохід на місяць у останнього становив за 2018 рік 5599,89грн, за 2019 рік – 7370,00грн. При цьому відповідачем не доведено джерело походження вказаних коштів. Апеляційний суд вважає такими, що не підтверджені належними доказами, посилання відповідача на походження вказаних коштів, зокрема, отримання від своєї матері в дар 12000 доларів США. Це також заперечується і позивачкою. 

А тому відповідно до ч.1 ст.182 СК України вказані витрати підлягають врахуванню при визначенні розміру аліментів на утримання дітей та на утримання дружини.

Суд першої інстанції, давши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей та на утримання дружини у твердій грошовій сумі.

Проте, визначивши розмір аліментів (4000,00грн щомісячно на кожну дитину та 1500,00грн щомісячно на утримання дружини до досягнення дитиною 3-річного віку), суд не звернув увагу на те, що середній дохід на місяць відповідача становив за 2018 рік 5599,89грн, за 2019 рік – 7370,00грн, що витрати у 2018-2019 роках, які були враховані, є витратами сім`ї (на той час сторони проживали однією сім`єю), і що сторони стали проживати окремо з січня 2020 року. Крім того, слід враховувати, що, крім батька, утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття зобов`язана також і мати. Тому, на думку апеляційного суду, розмір стягнутих судом аліментів в розмірі, визначеному судом першої інстанції, є завищеним. 

З урахуванням наведеного, є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання вказаних дітей та на утримання позивачки у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00грн щомісячно на кожну дитину та 1000,00грн щомісячно на утримання дружини. На думку апеляційного суду, з урахуванням встановлених обставин, рівня цін та послуг у країні, стягнення аліментів у вказаних розмірах є законним та справедливим. Вказаний розмір аліментів на дітей перевищує встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину віком до 6 років та на дитину віком від 6 до 18 років і складає не менше прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Також і вказаний розмір аліментів на утримання дружини є справедливим і таким, який відповідач може надавати до досягнення дитиною 3 років. Такий розмір аліментів є необтяжливий для відповідача, а також такий, що забезпечує гармонійний розвиток дитини на мінімальному рівні та матеріально підтримує позивачку, єдиний дохід у якої – це державна соціальна допомога. При цьому апеляційний суд враховує офіційно доведений середньомісячний дохід відповідача в розмірі 7370,00грн, враховує те, що під час сумісного проживання сторін у період 2019 року, коли позивачка не мала доходу, витрати на утримання сім`ї на місяць (5482,41грн) перевищували у річному вимірі 10-кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи і джерело походження коштів не доведено. На думку апеляційного суду стягнення аліментів на утримання дітей та на утримання дружини у зазначених розмірах є можливим з урахуванням наведеного вище, бажання відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1500,00грн та на утримання позивачки – 600,00грн, а також з урахуванням відсутності наразі у позивачки (з 2019 року) інших від встановлених доходів, крім соціальної допомоги. Отже, позивачка має право на утримання від чоловіка – батька дитини до досягнення дитиною трьох років (відповідно до ст.84 СК України), оскільки за встановлених обставин належними доказами доведено, що чоловік (відповідач) може надавати матеріальну допомогу.

В решті доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують. 
Зокрема, не можуть бути в повній мірі прийняті до уваги посилання скаржника на його середньомісячний дохід за 2018 рік у розмірі 5599,89грн та за 2019 рік у розмірі 7370грн, на відсутність інших доходів, що не дозволяє сплачувати аліменти у розмірах, встановлених судом, на неправильність висновку суду про його витрати, які перевищують 50000,00грн на рік, джерело походження яких ним не доведено, а також на здійснення дарування його матір`ю після продажу у 2017 році свого автомобіля його сім`ї 12000 доларів США. При цьому апеляційний суд виходить з того, що, як встановлено, під час сумісного проживання у період 2019 року витрати на утримання сім`ї на місяць перевищували 10-кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, джерело походження яких відповідачем в повній мірі не доведено, а означене стороною відповідача про витрачання заощаджених коштів у повній мірі не знайшло свого підтвердження. 
Крім того, підлягають частковому відхиленню й посилання скаржника на недоведення позивачкою необхідності сплати саме 4000,00грн на кожну дитину та 1500,00грн на позивачку. При цьому апеляційний суд виходить з того, що позивачкою обґрунтовано розмір вказаних аліментів, зокрема, те, що старша дочка ОСОБА_6 навчається у 5-му класі школи та потребує витрат на одяг, взуття, шкільне приладдя та ін. Крім того, дівчинка перебуває на обліку у лікаря кардіолога з діагнозом ЮРА - ювенильний ревматоїдний артрит, а тому потребує раз на півроку відвідування кабінету УЗД, кардіограми та придбання медикаментів, згідно рекомендацій лікаря, що має враховуватися при визначенні розміру аліментів. Витратами на меншу дочку ОСОБА_5 є витрати на придбання дієтичного м`яса, різноманітних каш, овочів, молочних продуктів, памперсів, одягу, взуття та іграшок. Апеляційний суд вважає, що з огляду на можливість відповідача сплачувати аліменти у визначених судом апеляційної інстанції розмірах (у розмірі 2500,00грн щомісячно на кожну дитину та 1000,00грн щомісячно на утримання дружини), таке стягнення аліментів, звичайно, не може забезпечити для дітей та позивачки той рівень життя, який вони мали до припинення сторонами шлюбних відносин, але хоча б не поставить їх у неможливі та скрутні умови проживання та зробить останні по можливості помірними. 

З урахуванням наведеного, неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права, апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню, судове рішення в частині стягнення аліментів на підставі п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України необхідно змінити, зменшивши розмір стягнутих з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітніх дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 4000,00грн до 2500грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а також зменшивши розмір стягнутих з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дружини з 1500,00грн до 1000,00грн щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною 3-річного віку.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 

       Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 грудня 2020 року в частині стягнення аліментів змінити.
Зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 4000,00грн до 2500,00грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дружини з 1500,00грн до 1000,00грн щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною 3-річного віку. 

       В решті це ж рішення залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови – 09 лютого 2021 року. 

Головуючий                                _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                   В.В. Майданік
       
Судді:                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                  О.В. Кутурланова

                                       _ _ _ _ _ _ _ _ _ _         Н.В. Орловська