ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/3541/20                                        Суддя (судді) першої інстанції: Житняк Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2021 року                                                                      м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Земляної Г.В.
суддів:          Мєзєнцева Є. І., Файдюка В. В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 620/3541/20 року 
у справі №826/17436/18 (розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін)
за позовом           ОСОБА_1 
до відповідача Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України
про скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :
У вересні 2020 року до Чернігівського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (надалі - позивачі) з позовом до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України(надалі – відповідач), в якому просила суд:
- скасувати постанову відповідача, оформлену протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця Державної прикордонної служби України від 04.06.2020 №12, щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, яке призвело до смерті старшого прапорщика ОСОБА_2 , ТАК пов`язане з проходженням військової служби;
- зобов`язати відповідача скласти постанову про пов`язаність захворювання і причин смерті військовослужбовця ОСОБА_2 з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Законів України “Про військовий обов`язок і військову службу”, “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.06.2003 №333 “Про затвердження Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України”, постанови Кабінету Міністрів України “Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві” від 25.12.2013 №975. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_2 29.02.2020 року перебуваючи на службі в прикордонному наряді “Старший зміни прикордонних нарядів”, виковував обов`язки військової служби на території військової частини та помер під час виконання обов`язків військової служби, а не проходження військової служби. За наведених обставин, висновок відповідача про встановлення причинного зв`язку захворювання, яке призвело до смерті, викладений у спірній постанові є необґрунтованим.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач (надалі – апелянт) подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було враховано проте, що чоловік позивачки помер на робочому місці під час виконання обов`язків військової служби, а не з проходженням військової служби, як зазначено у протоколі засідання Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця Державної прикордонної служби України від 04.06.2020 №12. Також, апелянт зазначає, що поза увагою суду залишилося не вирішеним питання про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю (смерті) військовослужбовця.  
Відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги з підстав зазначених у відзиві на апеляційну скаргу.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Враховуючи, що суду апеляційної інстанції не надходило клопотань про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів вважає, що наявні підстави для розгляду апеляційної справи та матеріалів справи в письмовому провадженні.
Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є дружиною померлого під час проходження військової служби військовослужбовця ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 (стор. 17 том І).
Так, з Акту №3-20 про випадок смерті, що стався з військовослужбовцем під час виконання ним обов`язків військової служби від 29.04.2020 року вбачається, що 29.02.2020 року інспектор прикордонної служби 1 категорії – кулеметник віпс “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” (тип В) впс “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” І категорії (тип Б) старший прапорщик ОСОБА_2 , будучи залученим до несення служби в прикордонному наряді “Старший зміни прикордонних нарядів”, помер (стор. 20-23 том І).
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 29.02.2020 року №187 смерть ОСОБА_2 настала внаслідок хвороби: гострої серцево-судинної недостатності, коронарокардіосклерозу, хронічної ішемічної хвороби серця з артеріальною гіпертензією (стор. 26 том І).
Вказана причина смерті підтверджена висновком експерта №191, у якому крім іншого зазначено, що при судово-токсилогічному дослідженні крові від трупа громадянина ОСОБА_2 етанол не виявлений (стор. 27-29 том І). 
В подальшому було складено акт №3-20 про випадок смерті, що стався з військовослужбовцем під час виконання ним обов`язків військової служби, затверджений головою ДПС України 21.04.2020 року, відповідно до якого комісія вважала випадок смерті старшого прапорщика ОСОБА_2 таким, що стався з військовослужбовцем під час виконання ним обов`язків військової служби відповідно до пункту 1 частини 4 статті 24 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (стор. 22 том І).
Виконоючим обов`язки начальника 105 прикордонного загону імені Князя Володимира Великого 13.05.2020 року видано наказ №239-ОС, яким із старшим прапорщиком ОСОБА_2 припинено контракт, виключено його зі списків особового складу та всіх визів забезпечення загону у зв`язку зі смертю. Крім іншого в наказі зазначено, що смерть військовослужбовця (ТАК) пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (стор. 15 том І). 
Так, на засіданні ЦВЛК розглянуто вище зазначені документи щодо ОСОБА_2 та прийнято рішення, яке оформлене протоколом від 04.06.2020 року  №12, яким встановлено, що захворювання, яке призвело до смерті, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби (стор. 10, 19 том І).
Вважаючи, що відповідачем невірно встановлено причинний зв`язок захворювання ОСОБА_2 із його смертю, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки причиною смерті ОСОБА_2 стало саме захворювання, пов`язане з проходженням військової служби, а отже, у ЦВЛК були відсутні підстави для прийняття постанови з формулюванням, передбаченим пп.12.4.2 або пп.12.4.4 пункту 12 Розділу ІІІ Положення про те, що захворювання пов`язане саме з виконанням обов`язків військової служби, а не з поранення, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється та визначається Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII.
Відповідно до чачтини 3 статті 1 вказаного Закону, військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 9 вказаної статті Закону встановлено, що щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.
Поняття військової служби визначено у статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», відповідно до частини першої якої, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Отже військова служба є однією із складових військового обов`язку.
Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Загиблий (померлий) військовослужбовець виключається із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) з наступного після загибелі (смерті) дня, військовослужбовець, визнаний у встановленому законом порядку безвісно відсутнім або оголошений померлим, - з дня набрання законної сили рішенням суду (частини 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»).
Відповідно до статті 70 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 №2801-ХІІ (надалі – Основи №2801-ХІІ) військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. 
Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України. 
Порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вказаної норми права в структурі Державної прикордонної служби України створені та діють військово-лікарські комісії при клінічних госпіталях, а також Центральна військово-лікарська комісія Держприкордонслужби, як є органом забезпечення Держприкордонслужби, медичною установою спеціального призначення. Їй підпорядковані всі інші ВКЛ з питань військово-лікарської експертизи.
Повноваження ЦВЛК Держприкордонслужби визначені Положенням про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженим наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.05.2009 року №333 (надалі - Положення).
Згідно розділу І вищезазначеного Положення, воно визначає порядок проведення військово-лікарськими комісіями Держприкордонслужби медичного огляду громадян призовного віку, військовозобов`язаних та жінок, які приймаються на військову службу за контрактом, кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах (далі - ВВНЗ), військовослужбовців Держприкордонслужби та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової служби), колишніх військовослужбовців Держприкордонслужби та військових частин прикордонних військ СРСР та їх органів управління, дислокованих на території України, працівників Держприкордонслужби, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I, II груп патогенності, працівників суден забезпечення плавскладу та працівників льотного складу Держприкордонслужби з метою визначення їх придатності за станом здоров`я до військової служби (роботи за фахом), установлення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв та визначення необхідності і умов застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно підпунктів 3, 4 пункту 1 розділу ІІ Положення, ЦВЛК та ВЛК (ЛЛК) приймають постанови, які оформлюються свідоцтвом про хворобу (додаток 1), довідкою військово-лікарської комісії (далі - довідка ВЛК) (додаток 2), протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (додаток 3). Строк оформлення ВЛК свідоцтва про хворобу становить не більше 5 робочих днів із дня огляду.
У прийнятті постанов усі ВЛК та ЛЛК є незалежними. У своїй роботі вони керуються Основами законодавства України про охорону здоров`я, Законами України "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цим Положенням, а також іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до розділу ІІ Положення, ЦВЛК є органом вищого рівня із проведення медичного огляду ВЛК в Держприкордонслужбі і здійснює методичне керівництво діяльністю ВЛК Держприкордонслужби з питань проведення медичного огляду осіб, зазначених у пункті 1 розділу I цього Положення (п.2).
Підпунктом 8 пункту 8 Розділу ІІ Положення визначені права Центральної військово лікарської комісії. Так, ЦВЛК Держприкордонслужби має зокрема право: приймати постанови згідно з цим Положенням, переглядати або скасовувати постанови постійно діючих, тимчасово діючих ВЛК (ЛЛК) нижчого рівня, переглядати власні постанови.
З матеріалів справи вбачається, що 29.02.2020 року інспектор прикордонної служби 1 категорії – кулеметник віпс “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” (тип В) впс “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” І категорії (тип Б) старший прапорщик ОСОБА_2 , будучи залученим до несення служби в прикордонному наряді “Старший зміни прикордонних нарядів”, помер.
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 29.02.2020 року №187 смерть  ОСОБА_2 настала внаслідок хвороби: гострої серцево-судинної недостатності, коронарокардіосклерозу, хронічної ішемічної хвороби серця з артеріальною гіпертензією.
Так, відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 4  пункту 12 Розділу ІІІ Положення постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв приймається з формулюванням:
1) “Поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини” - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії та флоту в роки Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), а також при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота), або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань;
2) “Поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби” - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане за наявності обставин, передбачених частиною третьою статті 24 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”;
при ураженнях, зумовлених дією ДІВ, джерел ЕМП, ЛВ, мікроорганізмів I, II груп патогенності, а також токсичних речовин, які виникають у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, приймається постанова “Травма (зазначити фактор), ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби”;
Проте, відповідно до підпункту 6 пункту 4  пункту 12 Розділу ІІІ Положення постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв приймається з формулюванням: 
“Захворювання (поранення, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби” - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом, що висновком експерта №191 від 29.02.2020 року зазначено, що причиною смерті є гострої серцево-судинної недостатності, коронарокардіосклерозу, хронічної ішемічної хвороби серця з артеріальною гіпертензією та у крові громадянина ОСОБА_2 етанол не виявлений (стор. 27-29 том І). 
Колегія суддів звертає увагу, що смерть ОСОБА_2 настало в зв`язку з «гострої серцево-судинної недостатності, коронарокардіосклерозу, хронічної ішемічної хвороби серця з артеріальною гіпертензією» та не пов`язана з отриманням пораненням, а отже посилання апелянта на підпункт 2 пункту 4  пункту 12 Розділу ІІІ Положення є безпідставним.
З аналізу матеріалів справи та норм права колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме на ЦВЛК законом покладено обов`язок встановлювати причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв і така постанова приймається з одним із формулювань пункту 12 Розділу ІІІ Положення, і тому будь-які формулювання інших установ не мають наперед встановленої юридичної сили.
Щодо посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, колегія суддів не бере до уваги.
Так, частиною 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог цієї статті Закону Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» затвердив Порядок № 975 (надалі - Порядок №975).
Відповідно до пункту 10 Порядку №975 члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідач не є тим органом на який покладено обов`язок щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, а отже посилання апелянта на вимоги Закону № 2011-ХІІ є безпідставними та не обґрунтованими.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивачем не було заявлено позовних вимог до відповідача про виплату одноразової допомоги та не надано доказів того, що апелянт зверталася до уповноваженого органу з відповідною заявою, а їй було відмовлено.
Щодо посилання апелянта, що відзив на позовну заяву подано не уповноваженим представником, колегія суддів не бере до уваги, оскільки дана категорія справ є малозначною та не потребує наявності у представника відповідача адвокатського посвідчення. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правомірно досліджено матеріали справи та належним чином надано їм оцінку з застосуванням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 620/3541/20 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Головуючий суддя                                                                                Г.В. Земляна
Судді:                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев
                                                                                                              В.В. Файдюк