ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 р.	Справа № 520/171/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.
позивача ОСОБА_1 
представника відповідача Варламова Д.В. 

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., майдан Свободи, 6, м. Харків, повний текст складено 26.02.20 року по справі № 520/171/20
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Головного управління Держгеокадастру у Харківській області                 
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
У січні 2020 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Дерджгеокадастру у Харківській області ( далі – ГУ Держгеокадастру у Харківській обл., відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
- визнати протиправним, необґрунтованим та таким, що порушує норми Закону України «Про доступ до публічної інформації» 13.01.2011 № 2939-VI (далі – Закон № 2939), надання на запит на публічну інформацію ОСОБА_1 у письмовій відповіді в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Харківській обл. ОСОБА_2 (далі – ОСОБА_2 ) від 22.01.2019 № ПІ-10/0-20/0/63-19 недостовірної інформації щодо наявності статусу учасника антитерористичної операції у ОСОБА_3 (далі – ОСОБА_3 ), по заяві котрого, зареєстрованої ГУ Держгеокадастру у Харківській обл. 29.12.2018 ГУ Держгеокадастру у Харківській обл. прийнято наказ від 09.01.2019 № 109-СГ, яким зазначеному громадянину був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності розташованої за межами населених пунктів на території Південноміської ради Харківського району Харківської області за межами населених пунктів орієнтовною площею 2,0000 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, включеної до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам у І кварталі 2019 року на території Харківської області, затвердженого наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській обл. від 20.12.2018 № 246 (із змінами внесеними наказом від 28.12.2018 № 248).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що суд першої інстанції не надав оцінки доказам щодо неповноти наданої на його запит відповідачем інформації стосовно особи, яка отримала дозвіл на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Південноміської сільської ради Харківського району та недостовірної інформацій щодо наявності у неї статусу учасника АТО, а вийшов за межі позовних вимог шляхом дослідження повноти відповіді відвідача на запит на публічну інформацію. Не дослідив доказів того, що спірна земельна ділянка була включена до «Переліку земельних ділянок, які можуть бути передані у власність громадянам у 1 кварталі 2019 року;   ОСОБА_3 просив та отримав у відповідача дозвіл на розробку земельної документації щодо спірної земельної ділянки як учасник АТО, тоді як надання такого дозволу не підтверджується жодними доказами, як і наявність у нього відповідного статусу. Не надав належної оцінки тому, що згідно письмової відповіді в.о. начальника ГУ Держеокадастру у Харківській обл. Даугуля В.Я. від 22.01.2019 № П-1-10/0-20/0-63/19, наданої на його запит на публічну  інформацію,  дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо спірної земельної ділянки надано іншій особі – учаснику АТО, а також наявність ідентифікуючих ознак такої спірної земельної ділянки та особи – єдиного отримувача такого дозволу – ОСОБА_3 , тоді як відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.14 Закону «Про доступ до публічної інформації» 13.01.2011 № 2939-VI ( далі – Закон № 2939) надана інформація має бути достовірною, точною повною, та містити відомості про прізвище, ім`я по батькові фізичної особи, яка отримала дозвіл на розроблення проекту землеустрою. В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається також на правові висновки Верховного Суду, вказані у постанові від 21.03.2018 року у справі № 369/12240/14-а та від 28.02.2018 року у справі № 806/1726/16.  
14.04.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду витребувано з Харківського окружного адміністративного суду справу № 520/171/20.
14.05.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду задоволено клопотання ОСОБА_1 та поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження. 
14.05.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відмовлено у задоволені клопотання ОСОБА_1 про звільнення від спалити судового збору. 
14.05.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, у зв`язку із несплатою судового збору. 
11.09.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження по справі № 520/171/20 після усунення недоліків.
11.09.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 
Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Колегія суддів, вислухавши суддю–доповідача, сторін та їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорені сторонами.
18.01.2019 ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУ Держгеокадастру у Харківській обл. із запитом, в якому зазначив, що наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській обл. № 246 від 20.12.2018 (в редакції наказу від 28.12.2018 № 248) був затверджений "Перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам у І кварталі 2019 року на території Харківської області". Перелік та планово - картографічний матеріал до Переліку розміщено на офіційному веб - сайті ГУ Держгеокадастру у Харківській обл.за адресою в мережі інтернет kharkivska.land.gov.ua, в яких була зазначена земельна ділянка площею 2,00 га, яка розташована на території Південноміської ради Харківського району Харківської області за межами населених пунктів (код одиниці адміністративно - територіального устрою, номер кадастрової зони, кадастрового кварталу відсутній( кадастровий номер відсутній 5325111000:01:006: (згідно текстової частини (таблиці) Переліку. Просив надати планово - графічний матеріал до "Переліку" відносно земельної ділянки площею 2,00 га, яка розташована на території Південноміської ради Харківського району Харківської області за межами населених пунктів (код одиниці адміністративно - територіального устрою, номер кадастрової зони, кадастрового кварталу (кадастровий номер відсутній) 5325111000:01:006: (згідно текстової частини (таблиці) Переліку).
22.01.2019 в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Харківській обл. листом № ПІ-10/0-20/0/63-19 надав запитувані матеріали у додатку до нього та повідомив ОСОБА_1 про те, що згідно інформації, наданої Міськрайонним управлінням у Харківському районі та м. Люботині ГУ Держгеокадастру у Харківській обл.на земельну ділянку, площею 2,00 га, яка розташована на території Південноміської ради Харківського району Харківської області, яка була зазначена у переліку земельних ділянок для безоплатної передачі у власність на офіційному веб - сайті Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надано дозвіл на розроблення проекту відведення для ведення особистого селянського господарства іншій особі - учаснику АТО.
Не погоджуючись із вказаною відповіддю, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана відповідь ГУ Держгеокадастру у Харківській обл. є повною та обґрунтованою, а тому відповідач у спірних правовідносинах діяв з дотримання норм чинного законодавства України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає. 
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон № 2939.
Згідно зі ст. 1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
За змістом ч. 1 ст. 5 Закону № 2939 доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до ст. 12 Закону № 2939 суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Згідно з ч. 1 ст. 13 цього Закону, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
Отже, відповідач у розумінні Закону № 2939 є розпорядниками інформації.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 14 Закону № 2939 визначено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Відповідно до ч. 2 ст.19 вказаного Закону України запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Згідно з ч. 1 ст. 20 цього Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Частиною 1 ст. 22 Закону № 2939 передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Харківській обл. із запитом на публічну інформацію від 18.01.2019, в якому просив надати планово - графічний матеріал до "Переліку" відносно земельної ділянки площею 2,00 га, яка розташована на території Південноміської ради Харківського району Харківської області за межами населених пунктів (код одиниці адміністративно - територіального устрою, номер кадастрової зони, кадастрового кварталу (кадастровий номер відсутній) 5325111000:01:006: (згідно текстової частини (таблиці) Переліку.)
ГУ Держгеокадастру у Харківській обл. у відповідь на вказаний запит листом від 22.01.2019 № П1-10/0-20/0/63-19 повідомило, що запитувані матеріали надано у додатку до нього, а також зазначило, що згідно інформації, наданої Міськрайонним управлінням у Харківському районі та м. Люботині ГУ Держгеокадастру у Харківській обл. на земельну ділянку, площею 2,00 га, яка розташована на території Південноміської ради Харківського району Харківської області, яка була зазначена у переліку земельних ділянок для безоплатної передачі у власність на офіційному веб - сайті Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надано дозвіл на розроблення проекту відведення для ведення особистого селянського господарства іншій особі - учаснику АТО.
Враховуючи зміст запитуваної позивачем інформації (планово - графічний матеріали щодо спірної зомельної ділянки) та зміст оскаржуваної відповіді відповідача, в якій зазначено, що вказані матеріали надано в додатку до неї, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувана відповідь ГУ Держгеокадастру у Харківській обл., викладена в листі від 22.01.2019 № П1-10/0-20/0/63-19 є повною та обґрунтованою, а тому відповідач діяв з дотриманням норм чинного законодавства, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
Посилання позивача про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, дослідивши повноту відповіді відповідача на його запит на публічну інформацію та не надав оцінки доказам неповноти наданої відповідачем інформації стосовно особи, яка отримала дозвіл на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Південноміської сільської ради Харківського району та недостовірності інформацій щодо наявності у неї статусу учасника АТО колегія суддів відхиляє, оскільки вимог на отримання таких відомостей позивачем у його запиті від 18.01.2019 зазначено (заявлено) не було, а інформація щодо надання такого дозволу іншій особі, надана відповідачем, з метою забезпечення повноти такої відповіді. 
Доводи апелянта про те, що у вказаній відповіді не зазначено конкретну особу, яка отримала дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо спірної земельної ділянки – ОСОБА_3 та вказано недостовірну інформацію щодо наявності у нього статусу учасника АТО, колегія суддів визнає необґрунтованими та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у вказаному листі відсутні будь-які посилання на ОСОБА_3 як на особу, що отримала такий дозвіл та має статус учасника АТО.  
Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі  на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21.03.2018 року у справі № 369/12240/14-а та від 28.02.2018 року у справі № 806/1726/16, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки за обставинами вказаних справ позивачам було відмовлено у наданні публічної інформації, натомість у цій справі запитувана позивачем  інформація була надана відповідачем у повному обсязі, що підтверджено позивачем в судовому засіданні. 
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. 
          Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
          Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
          Згідно з положеннями ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відтак, відсутні підстави для його скасування.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 року по справі №520/171/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  01.03.2021 року