ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1203/21 Справа № 213/2593/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року, ухваленого суддею Нестеренко О.М. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 16 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі – АТ «Інгулецький ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що  у період часу з 17.10.1989 року по 31.10.2002 року та з 22.05.2003 року по 21.10.2008 року, з 08.11.2010 року по 04.07.2019 року працював різних посадах на підприємстві відповідача ПрАТ «ІнГЗК». ДУ «Український НДІПМ позивачу встановлено професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, укладений енцефалопатією з антено-вестибулярним синдромом, гіпертензійно-лікворним синдромом, вазомоторно-трофічним порушенням на кистях, у поєднанні з радикулопатією попереково-крижовою L5, S1 на фоні задньої медіальної грижі меж хребцевого диска L5-S1 і протрузії диска L3- L4 з ознаками вторинного відносного стенозу та шийною С6, С7 з вираженими статико-динамічними порушеннями, двобічним плечолопатковим пері артрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом з пері артрозами ліктьових (ПФ першого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів, стійкий больовий синдром. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». ЛН першого-другого ступеня. Висновком МСЕк від 02.07.2020 року позивачу первинно встановлено втрату професійної працездатності  65%, з яких: 50% вібраційна хвороба, 15% - ХОЗЛ та ІІІ групу інвалідності. Відповідач, не створивши безпечні та нешкідливі умови праці на робочому місці, заподіяв шкоду здоров`ю позивача, що призвело до професійних захворювань. Через хворобливий стан, позивач має регулярно обстежуватись у лікарів та проходити лікування, що призводить до глибоких моральних страждань. Група інвалідності викликає у позивача почуття неповноцінності через постійну сторонню допомогу з боку членів його сім`ї, які також морально страждають. Тому позивач просить суд стягнути з ПрАТ «ІнГЗК» на свою користь 200 000, 00 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодженням здоров`я, без урахування податку з доходів фізичних осіб. 
Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Інгулецький ГЗК» на користь  ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 130 000 грн, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.В іншій частині позовних вимог -  відмовлено.
Стягнуто з ПрАТ «Інгулецький ГЗК» судовий збір у розмірі 1300 грн. у дохід держави в особі Державної судової адміністрації України.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. 
Судом першої інстанції при визначенні суми відшкодування моральної шкоди, не враховано роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року. 
Судом першої інстанції в достатній мірі не враховано, що у зв`язку з професійним захворюванням у позивача дуже поганий стан здоров`я,який не покращується, великий відсоток втрати професійної працездатності. Спричинення ушкодження змінили рівень житті позивача, позивач прикладає багато зусиль для організації свого життя.
В апеляційній скарзі представник відповідач ПрАТ «Інгулецький ГЗК», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, яке має значення для вірного вирішення спірного питання, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди та вину підприємства в її заподіянні. Судом не взято до уваги, що позивач усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, свідомо продовжував працювати в таких умовах , тривалий час. Визначений судом розмір моральної шкоди, вважають значно завищеним, таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Судом встановлено, що згідно записів, які містяться в трудовій книжці, позивач  ОСОБА_1 з 17.10.1989 року по 01.02.1991 року працював учнем машиніста бурової установки, з 01.02.1990 року по 31.10.2002 року працював на посаді машиніста бурової установки. З 22.05.2003 року по 11.12.2006 року на посаді охоронця. З 08.11.2010 року по 04.07.2019 року працював на підприємстві на посаді машиніста бурової установки ПрАТ «Ін ГЗК». 04.07.2019 року позивача звільнено з займаної посади відповідно до ст.. 38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 6-10).
Медичним висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСТІДНИЙ ІНСТИТУТ ПРОМИСЛОВОЇ МЕДИЦИНИ» №211 від 04.02.2020 року позивачу встановлено захворювання професійного характеру: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, укладений енцефалопатією з антено-вестибулярним синдромом, гіпертензійно-лікворним синдромом, вазомоторно-трофічним порушенням на кистях, у поєднанні з радикулопатією попереково-крижовою L5, S1 на фоні задньої медіальної грижі меж хребцевого диска L5-S1 і протрузії диска L3- L4 з ознаками вторинного відносного стенозу та шийною С6, С7 з вираженими статико-динамічними порушеннями, двобічним плечолопатковим пері артрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом з пері артрозами ліктьових (ПФ першого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів, стійкий больовий синдром. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». ЛН першого-другого ступеня (а.с.17-18). 
Відповідно до п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форма П-4 від 27 лютого 2020 року, причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) є вібрація (загальна) 105/- дБ при ГДР 101 дБ, пил з вмістом вільного діоксину кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони 4,2 мг/м3 при гДК 2,0 мг/м3 через наявність шкідливих умов праці (а.с.11-13).
Відповідно до висновку МСЕК від 02.07.2020 року позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 65%, з яких: 50% вібраційна хвороба, 15% - ХОЗЛ та ІІІ групу інвалідності з 22.06.2020 року , з наступним переоглядом 01.06.2021 року. (а.с.15-16). 
У зв`язку з професійним захворюванням, позивач проходив лікування в закладах охорони здоров`я. (а.с.19-22).
На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідачем, через отримане професійне захворювання та втрату працездатності.
Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим. 
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як видно з акту розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання від 27.02.2020 року, причиною професійного захворювання позивача є його робота на підприємстві відповідача ПрАТ "Інгулецький ГЗК", впродовж 23 років 04 місяців в умовах тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та недосконалості робочого місця, останній підпадав під вплив вібрації, рівень якої перевищував нормативні показники та пилу за вмістом аерозолів переважно фіброгенної дії.(а.с.11-13).
Отже, роботодавець ПрАТ "Інгулецький ГЗК" під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та важкої праці, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ "Інгулецького ГЗК" про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці та перевищення нормативів концентрації шкідливих факторів виробничого середовища на робочому місці позивача, а саме рівень шуму на робочому місці позивача перевищував гранично допустиму концентрацію.
Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо не доведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманими ним професійним захворюванням встановлений та доведений матеріалами справи. Так, згідно виписних епікризів, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить моральні страждання, оскільки у нього дуже поганий стан здоров`я, який не покращується. Спричинені ушкодження змінили рівень життєдіяльності позивача, він змушений приділяти багато зусиль для організації свого життя.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Посилання представника відповідача ПрАТ «Інгулецький ГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки, як встановлено судом, професійне захворювання позивача ОСОБА_1 виникло не у зв`язку з тривалою працею останнього за професією, а у зв`язку з недосконалістю робочого місця яке було пов`язано з впливом шкідливих факторів, показники якої перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця, тобто через порушення роботодавцем ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди з відповідача Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" необґрунтований та заниженим. Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 
Суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер отриманого професійного захворювання, роботу позивача саме на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів, 23 років 04 міс, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі вперше 65% та третю групу інвалідності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення.
Так, внаслідок отриманого професійного захворювання позивача постійно турбує фізичний біль, через хворобливий стан, позивач має регулярно обстежуватись у лікарів та проходити лікування, що призводить до глибоких моральних страждань. Група інвалідності викликає у позивача почуття неповноцінності через постійну сторонню допомогу з боку членів його сім`ї, які також морально страждають. 
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість і моральних страждань позивача, тривалість праці позивача на підприємстві відповідача ПрАТ «Інгулецький ГЗК» на протязі 23 років 04 місяців, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПрАТ «Інгулецький ГЗК» і збільшити його з 130 000 гривень до 160 000 гривень.
Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. 
Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ПрАТ «Інгулецький ГЗК»на користь держави та збільшує цей розмірі з 1300 грн. до 1600 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.
У зв`язку з чим, з відповідача ПрАТ «Інгулецький ГЗК»на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 2 400 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (1600 грн. х 150%).
В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Приватного Акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення. 
Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь   ОСОБА_1 з 130 000 гривень 00 копійок до 160 000 (сто шістдесят тисяч) гривень 00 копійок.
Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з Приватного Акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави судового збору з 1 300 гривень до 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Приватного Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" за подання апеляційної скарги позивача на користь держави судовий збір у розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) гривень 00 копійок
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 25 січня 2021 року.

Головуючий:

Судді: