Справа № 461/6098/19                                Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А. 
Провадження № 22-ц/811/2950/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 1

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 березня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
                головуючої: Крайник Н. П.
суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.
                при секретарі: Матяш С.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації, -

в с т а н о в и в: 

       14.08.2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації.
       Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 09.10.2013 року на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.12.2008 року у справі №2-2077/08 державний реєстратор прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сіволін Михайло Юрійович прийняв рішення (індексний номер 6545657) про реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 . На підставі зазначеного рішення державного реєстратора Сіволіна М.Ю., державний реєстратор Реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області Живко М.О. вніс запис про реєстрацію права власності на спірний будинок на ім`я ОСОБА_1 . Оскільки рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.12.2008 року, на підставі якого була здійснена державна реєстрація скасоване рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.11.2016 року, яке набрало законної сили, просила скасувати рішення державного реєстратора Сіволіна М.Ю. про реєстрацію права власності на будинковолодіння від 09.10.2013 року. 
         Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Скасовано рішення про реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 , яке постановив 09.10.2013 р. (індексний номер 6545657) державний реєстратор прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сіволін Михайло Юрійович на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.12.2008 р. у справі №2-2077/08.
       Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .
       Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
       Зазначає, що, постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення № 6545657 про державну реєстрацію права власності прийняте 09.10.2013 року державним реєстратором Сіволіним М.Ю. є незаконним, а тому його слід скасувати. Вважає, що в мотивувальній частині рішення не вказано, в чому полягає незаконність оспорюваного рішення, а лише зазначено, що у зв`язку з тим, що рішення державного реєстратора Сіволіна М.Ю. № 6545657 від 09.10.2013 року не скасовано, позивач не має можливості прийняти спадщину, що є підставою для звернення до суду з даним позовом. Всупереч вимогам ст. 10,11 ЦПК України суд першої інстанції не вирішив питання про залучення в якості відповідача у справі Державного реєстратора Сіволіна М.Ю. та не роз`яснив необхідність його залучення. Крім того, вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи 01.09.2020 року, внаслідок чого була позбавлена можливості надати пояснення.
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
       У засіданні колегії суддів представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 проти скарги заперечив, просив у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.
       Відповідач  ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності по наявних матеріалах справи.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.        
       Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Згідно положень ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
       Судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.12.2008 у справі № 2-2077/08 позов ОСОБА_1 до ОКП «Бюро технічної інвентаризації та ЕО» про визнання права власності на спадкове майно задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 на будинок АДРЕСА_1 .
       23.09.2013 року ОСОБА_1 звернулася до Державного реєстратора Сіволіна М.Ю. з заявою за реєстраційним номером 3082635 про державну реєстрацію за нею права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
       На підставі заяви ОСОБА_1 09.10.2013 року Державним реєстратором Сіволіним М.Ю. було прийнято рішення № 6545657 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .
       Державним реєстратором Реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області Живком М.О. внесено запис №2818548 про реєстрацію права власності на спірний будинок на ім`я ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.10.2013 року.
       Як убачається з матеріалів справи, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.12.2008 року про визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 на будинок АДРЕСА_1 рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.11.2016 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
       Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про скасування рішення Державного реєстратора Сіволіна М.Ю. № 6545657 від 09.10.2013 року про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що таке підлягає скасуванню у зв`язку зі скасуванням рішення Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 2-2077/08 від 30.08.2008 року, яке було підставою для прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення.
       Однак, з таким висновком колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.
       Згідно ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.
       Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. 
       Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі№ 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18).
       Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.
       Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
       Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»  державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
       Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_2 просила скасувати рішення Державного реєстратора Сіволіна М.Ю. № 6545657 від 09.10.2013 року про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .
       Частиною другою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення державним реєстратором) визначено порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.
       За змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
       Отже, право або інтерес особи, яка вважає себе власником нерухомого майна, може бути порушено внесенням до Державного реєстру прав відомостей про наявність права власності (користування) іншої особи.
       При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру прав вичерпує свою дію.
       Тому належним (ефективним) способом захисту права або інтересу особи у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про державну реєстрацію права власності (користування) (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора).
       Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18), від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18),  від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19).
       Враховуючи, що ОСОБА_2 звернулася з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а не з позовом про скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності, колегія суддів вважає, що позивачем обрано неналежний (неефективний) спосіб захисту своїх прав.
       З наведених мотивів, рішення суду слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

       Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

  п о с т а н о в и в:   

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 вересня 2020 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складено 24 березня 2021 року.

Головуючий:         Крайник Н. П. 

Судді:                Ванівський О.М.        

                                                                               Мельничук О. Я.