ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2488/21 Справа № 202/5591/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мачуський О. М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року                                                                 м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, –

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, відповідно до якої просив стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , 2005 р.н., у розмірі 3000 гривень, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи з 14.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
       Позовна заява мотивована тим, що сторони у справі мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3 , 2005 р.н., яка мешкає разом з позивачем. 
       Відповідач ухиляється від своїх прямих обов`язків щодо утримання дитини, а тому позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом.
Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Крім того, суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

У відзиві відповідач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Сторони по справі повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 виданого 20.08.2010 Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського управління юстиції 14 жовтня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 (а.с.8).
       30 березня 2010 року шлюб між сторонами розірвано, про що 30.03.2010 складено актовий запис № 133 та видано відповідне свідоцтво Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (а.с.9).
       Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Згідно положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
       Відповідно до частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
       Отже, для присудження аліментів на користь одного з батьків, суду необхідно встановити факт проживання з ним дитини.
       Згідно довідок про реєстрацію місця проживання № 02.3-12/9738 від 20.07.2020, 02.3-12/11045 від 03.08.2020 та 02.3-12/18526 від 13.11.2020 за відомостями Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10,35,36).
       Відповідно до Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 269125 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.34).
       Згідно з медичною документацією КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка №1», наданою відповідачем, адресою хворої ОСОБА_3 , 2005 р.н. зазначено: АДРЕСА_1 (а.с.37,38,39,40,41).
       Відповідно до заяви сусідів по будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_3 мешкає ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_6 (а.с.42).
       Колегія суддів не приймає до уваги надані позивачем суду апеляційної інстанції копії догорів оренди житлового приміщення від 19.06.2020 року та від 30.10.2020 року, оскільки з останніх не вбачається факту проживання ОСОБА_3 , 2005 р.н. разом з батьком (а.с.55,56-58).
       Також, вказані договори оренди житлового приміщення не зареєстровані в установленому законом порядку.
       Крім того, договір оренди житлового приміщення від 30.10.2020 року не підписаний позивачем ОСОБА_1 (а.с.58-59).
       Колегія суддів також не приймає до уваги нотаріально засвідчену заяву неповнолітньої ОСОБА_3 , 2005 р.н., згідно якої остання підтверджує факт проживання з батьком ОСОБА_1 (а.с.70), оскільки, даний доказ був одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.
       Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 

       Із матеріалів справи вбачається, що нотаріально засвідчена заява неповнолітньої ОСОБА_3 , 2005 р.н. датована 15.01.2021 року (а.с.70), тобто отримана відповідачем після ухвалення оскаржуваного судового рішення по справі та після звернення з апеляційною скаргою.
       Проте, відповідачем не було надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
        Колегія суддів звертає увагу, що у суді першої інстанції справа слухалась у загальному порядку.

        Колегія суддів звертає увагу, що сторони належним чином сповіщені місцевим судом про день та час розгляду справи на власний розсуд розпорядились своїм правом та не приймали особистої участі при розгляді справи в суді першої інстанції та подали свої докази, як на підтвердження своїх позовних вимог так і заперечень.

Також, саме позивачем була надана заява до суду першої інстанції про розгляд справи за його відсутності (а.с.45). 

        Крім того, відповідно до ст. 78 Закону України "Про нотаріат" та пп. 6.2. Глави 7 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус (посадова особа органу місцевого самоврядування), засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підпис зроблений певною особою. 
       Згідно з положеннями ст.ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
       Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
       Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
       Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
       Всупереч вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності підстав для задоволення позовних вимог позивачем не надано.

       За таких обставин справи, колегія суддів з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, керуючись принципом верховенства права, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки, позивачем не надано належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, на підтвердження факту проживання з ним неповнолітньою доньки - ОСОБА_3 , 2005 р.н.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2020 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 04 березня 2021 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко