ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 березня 2021 року м. Харків

Справа № 643/18944/20
Провадження № 22-ц/818/1476/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кругової С.С.,
суддів  Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

секретаря: Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, 

за апеляційною скаргою адвоката Головка Ігоря Вячеславовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 8 грудня 2020 року, постановлену суддею Довготько Т.М.,-
в с т а н о в и в :

3 грудня 2020 року адвокат Головко І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова із заявою, в якій просив:
- встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- встановити місце відкриття спадщини ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою його останнього місця проживання: АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті проживав разом із заявником за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована на праві спільної сумісної власності за батьками померлого ОСОБА_2 - батьком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Померлий ОСОБА_2 фактично прийняв спадщину після смерті своїх батьків, оскільки проживав з ними разом за однією адресою: АДРЕСА_1 . Зареєстрований він був за іншою адресою, що унеможливило оформлення спадщини заявником. Постановою державного нотаріуса П`ятої державної нотаріальної контори від 28.11.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, оскільки ОСОБА_2 знятий з реєстрації місця проживання 29.08.1990 року, та станом на 09.10.1999 року (день смерті його батька), та ІНФОРМАЦІЯ_2 (день смерті його матері), за зазначеною адресою зареєстрований не був. Спадкова справа після померлого ОСОБА_4 та померлої ОСОБА_3 згідно з витягами зі спадкового реєстру не заводилась. Метою встановлення факту проживання померлого ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини є встановлення факту прийняття спадщини померлим ОСОБА_2 після смерті матері. Метою встановлення місця відкриття спадщини спадкодавця ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини є встановлення дійсного міссця відкриття спадщини відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України, тобто його останнього місця проживання. ОСОБА_2 дійсно у 1990х роках змінив свою прописку з кв. АДРЕСА_2 на квартиру АДРЕСА_3 для отримання ордеру на квартиру по АДРЕСА_3 . Вказане підтверджується ордером на житлове приміщення №085178 від 1993 року. Деякий час, сім`я ОСОБА_5 проживала у цій квартирі, однак у 2000 році після смерті батька ОСОБА_4 заявник та її чоловік ОСОБА_2 переїхали у кв. АДРЕСА_2 та проживали там разом із його матір`ю ОСОБА_3 , оскільки вона хворіла та потребувала постійного догляду.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 8 грудня 2020 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення – відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що зі змісту поданої заяви вбачається, що встановлення факту заявнику необхідно для отримання спадщини після смерті ОСОБА_2 , проте вказане питання може бути вирішене лише у позовному порядку, оскільки у будь-якому випадку це питання стосується спору про право.

В апеляційній скарзі адвокат Головко І.В., який діє в інтересах  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. Зазначає, що наявність спору з приводу спадкових прав, передбачає наявність як мінімум двох осіб (спадкоємців), чого не має у справі ОСОБА_1 , оскільки остання є єдиним спадкоємцем, закликаним до спадкування. ОСОБА_1 звернулася із заявою саме в порядку окремого провадження з метою більш швидкого вирішення справи, оскільки вона є особою похилого віку, потребує грошей на лікування.

Адвокат Головко І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 та завідувач П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори подали до суду апеляційної інстанції клопотання про проведення судового засідання без їх участі.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника заявника та заінтересованої особи, що не з`явилися та повідомлялись завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За загальним правилом, окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.

Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У порядку окремого провадження суд може розглянути і вирішити питання встановлення фактів, що мають юридичне значення, при цьому у заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено з якою метою заявник має бажання встановити такий факт (пункт 1 частини першої статті 318 ЦПК України).

У порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується у порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Відповідно до положень частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня        2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

У справах про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем у разі наявності спору, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Отже, суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження дійшов правильного висновку, разом з тим, помилково вказав, що встановлення факту для отримання спадщини може бути вирішено лише у позовному порядку.

У заяві ОСОБА_1 просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 ; встановити місце відкриття спадщини ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою його останнього місця проживання: АДРЕСА_1 . 

Зі змісту заяви вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована на праві спільної сумісної власності за батьками померлого ОСОБА_2 - батьком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 

Також заявником зазначено, що ОСОБА_2  був зареєстрований за іншою адресою, хоча фактично проживав за адресою:  АДРЕСА_1 , 

Враховуючи наведені обставини, відсутнє беззаперечне визнання наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків заявника.

Отже, із заяви ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини, вбачається спір про право, зважаючи на те, що встановлення цього факту необхідно для реалізації в подальшому права на спадкування, що є окремим предметом доказування та має здійснюватися шляхом подання до суду відповідного позову.

У такому випадку об`єктивно вбачається наявність спору про право на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , між ОСОБА_1 та відповідним органом місцевого самоврядування, який у разі неприйняття спадщини, зобов`язаний порушити питання про визнання її відумерлою відповідно до положень частини першої статті 1277 ЦК України. 

Заявник не позбавлений можливості звернутися до суду із позовною заявою про встановлення зазначеного факту та визнання права власності на спадкове майно із використанням відповідних процесуальних інститутів позовного провадження до інших спадкоємців які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем має бути відповідний орган місцевого самоврядування, що також узгоджується із роз`ясненнями, викладеними у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, проте не з підстав того, що заяви про встановлення факту для отримання спадщини стосуються спору про право та розглядаються тільки в позовному провадження, а з підстав того, що в даному випадку відсутнє беззаперечне визнання наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків заявника.

Отже, апеляційна скарга адвоката Головка Ігоря Вячеславовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а ухвала Московського районного суду м. Харкова від 8 грудня 2020 року підлягає зміні з викладенням її мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Головка Ігоря Вячеславовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 8 грудня 2020 року – – змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                                 С.С. Кругова

Судді                                                                         Н.П. Пилипчук

                                                                       О.Ю. Тичкова

повний текст постанови
складено 5 березня 2021 року