Справа № 448/129/20 
Провадження № 22-ц/4808/158/21 
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                                Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.
за участю секретаря        Пацаган В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ставрук Наталії Зіновіївни на заочне рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Ковалюк І.П. 26 жовтня 2020 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 28 жовтня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
в с т а н о в и в:
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 10.11.2013 року о 06:00 год. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Мерседес- Бенс 100D» р.н. НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою сполучення «Львів-Шегині» в напрямку с. Шегині Мостиського району, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , чим спричинив їй тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до смерті.
Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 31.07.2017 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Позивача як чоловіка померлої було визнано потерпілим у кримінальному провадженні. Таким чином, йому заподіяно майнову та моральну шкоду, яка має бути відшкодована на його користь.
Зазначає, що ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з ПрАТ страхова компанія «Галицька» (поліс №АС/5244368), а відтак у ПрАТ СК «Галицька» виник обов`язок відшкодувати заподіяну позивачу майнову та моральну шкоду.
07.09.2018 року ним було подано заяву до страхової компанії ПрАТ СК «Галицька» з метою отримання страхового відшкодування за завдану майнову та моральну шкоду. Проте станом на даний час страхову виплату не здійснено. Більше того, ПрАТ СК «Галицька» на його неодноразові звернення і запити не відповідає.
Зазначає, що внаслідок смерті дружини він поніс наступні майнові витрати: 3532 грн. - витрати на поховання; 20122,98 грн. – витрати на спорудження надгробного пам`ятника. Відтак, загальна сума майнова шкоди, яка була йому завдана внаслідок смерті його дружини, становить 23654,98 грн., яку відповідно до законодавства зобов`язана відшкодувати ПрАТ СК «Галицька».
На день настання страхового випадку (10.11.2013 року) згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» мінімальна заробітна плата на той час у місячному розмірі становила 1147 грн., відтак загальна сума страхового відшкодування не може перевищувати 13764 грн. (1147грн. х 12). Таким чином, ПрАТ СК «Галицька» зобов`язана здійснити відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника на загальну суму 13764 грн.
Вказує також, що моральна шкода, полягає у пережитих ним моральних стражданнях внаслідок стресу, пов`язаного зі смертю дружини, фактичного розпаду сім`ї, негативних переживань під час організації поховання, втрати психологічної рівноваги внаслідок порушення сталого побуту, життєвих зв`язків. Враховуючи, що ДТП було вчинено у 2013 році, а відповідно до ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2013 рік» мінімальна заробітна плата на той рік у місячному розмірі становила 1147 грн., то загальна сума грошових коштів, які ПрАТ СК «Галицька» зобов`язана відшкодувати за завдану йому моральну шкоду становить 13764 грн.
Щодо стягнення пені з ПрАТ СК «Галицька», то зазначає наступне. Оскільки, заява ним була подана 07.09.2018 року, то останній день виплати йому страхового відшкодування припадав на 07.12.2018 року. Враховуючи, що ПрАТ СК «Галицька» не здійснила страхове відшкодування у строки передбачені законодавством, більше того, жодних грошових коштів йому не було переведено, то у нього є право на стягнення пені із даної страхової компанії.
Загальна сума заподіяної йому матеріальної та моральної шкоди становить 27528 (13764+13764) гри., відтак саме із цієї суми необхідно вираховувати пеню, розмір якої з 07.12.2018 року по 08.01.2020 року становить 10188,38 грн.
Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача відшкодування майнової шкоди в розмірі 13764,00 грн., моральну шкоду в розмірі 13764,00 грн., пеню в розмірі 10188,38 грн.
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представника ОСОБА_1 – адвокат Ставрук Н.З. подала апеляційну скаргу. Вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
На думку апелянта, висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження здійснених ним витрат на поховання та встановлення надгробного пам`ятника не відповідає обставинам справи. Так, відповідно до документів, поданих на підтвердження здійснених витрат, не в усіх взагалі зазначено особу платника, в тому числі і ОСОБА_4 , як вказує суд. Товарні чеки від 10.11.2013 року на загальну суму 3532 грн. не містять інформації про особу платника.
Щодо висновків суду про те, що в накладних №№12, 7 не зазначено позивача як платника, то зазначає, що за такими документами придбавались лише деталі, з яких в подальшому споруджувався сам пам`ятник. Ці деталі придбавали особи, які його споруджували (виконавці робіт).
З приводу твердження суду про те, що позивачем не надано доказів надсилання ним відповідачу заяви про страхове відшкодування, а також заяв його родичів з даного приводу, то зазначає, що страховою компанією не заперечувався факт надсилання таких заяв. Більше того, заяву про відшкодування майнової та моральної шкоди було прийнято відповідачем до розгляду, надано номер страхової справи. Позивач неодноразово самостійно та через представника спілкувався із представниками відповідача, однак страхове відшкодування здійснено не було у зв`язку з посиланням останніх на відсутність коштів та значну кількість звернень.
Надсилання таких заяв підтверджується чеками ПАТ «Укрпошта» від 10.08.2018 року та від 29.08.2018 року.
При цьому стороні позивача з повідомлення на офіційному веб-сайті МТСБУ стало відомо, що ПрАТ СК «Галицька» втратила статус асоційованого члена та припинила членство в МТСБУ з 02.07.2019 року у зв`язку із наявною заборгованістю по сплаті внесків та відрахувань до фондів МТСБУ. Однак припинення ПрАТ СК «Галицька» членства в МТСБУ не звільняє його від виконання зобов`язань згідно з укладеними договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповіді на подані заяви позивачем отримано не було, а тому при стягненні з відповідача пені суд мав би виходити з часу надсилання такої зави.
Факт чинності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 (поліс №АС/5244368) на момент дорожньо-транспортної пригоди підтверджується угодою про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, від 04.07.2017 року. Крім цього ПрАТ СК «Галицька» не заперечувало дійсність вказаного договору на момент настання страхового випадку.
Також вважає, що судом належним чином не обґрунтовано відмову у відшкодуванні моральної шкоди.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце слухання справи належним чином.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10.11.2013 року о 06:00 год. ОСОБА_2 , експлуатуючи автомобіль марки «Мерседес-Бенс 100D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись автодорогою сполучення «Львів-Шегині» в напрямку с. Шегині Мостиського району Львівської області, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої завдав тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , яка в подальшому померла (а.с. 8).
Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 31.07.2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 8-9).
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 11.11.2013 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Судова Вишня Мостиського району Львівської області (а.с. 11).
Судом встановлено також, що між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 13.05.1982 року був зареєстрований шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 13.051982 року (а.с. 10).
Обґрунтовуючи вимоги позову про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач посилався на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ СК «Галицька» згідно полісу №АС/5244368.
На підтвердження понесених витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника ОСОБА_3 долучив до позовної заяви товарний чек та рахунок №19 від 10.11.2013 року на оплату витрат на перевезення на суму 650,00 грн., товарний чек та копію рахунку №20 від 10.11.2013 року на оплату домовини, хреста, таблички, накидки на тіло на загальну суму 2882,00 грн., видані на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 12-13), а також видаткові накладні №22 від 12.06.2012 року, №7 від 06.05.2015 року та №12 від 16.06.2017 року на суми 5049,00 грн., 4845,98 грн та 10228, 00 грн. відповідно, видані на ім`я ОСОБА_6 (а.с. 14-16).
Також в матеріалах справи міститься копія заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 09.08.2018 року, адресована ПрАТ СК «Галицька», про отримання інформації про стан розгляду заяви про страхове відшкодування, в якій зазначено, що заявниками було подано до страхової компанії заяву про страхове відшкодування за шкоду, пов`язану зі смертю ОСОБА_3 , однак жодної відповіді не надходило (а.с. 18); копія заяви ОСОБА_4 , ОСОБА_7 від 15.08.2018 року, адресована ПрАТ СК «Галицька», про зміну порядку виплати страхового відшкодування шляхом відмови заявників від його одержання на користь ОСОБА_1 (а.с. 19).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено підстав цивільно-правової відповідальності відповідача, а саме факт страхування транспортного засобу ОСОБА_2 у ПрАТ СК «Галицька», звернення до страхової компанії з відповідними заявами про виплату страхового відшкодування, понесення позивачем витрат на поховання дружини та встановлення надгробного пам`ятника. Відповідно, відсутні і підстави для стягнення з відповідача на користь позивача і пені та моральної шкоди.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі статтями 7, 8 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обов`язково. Страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування, застрахованій або іншій третій особі.
Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
За правилами ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та розділом III Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Так ч. 1 ст. 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
В той же час згідно ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відповідно до п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» встановлено, що у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Тому вимоги про стягнення витрат на поховання можуть пред`являтись як особами, що мають право на відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю годувальника, так і сторонніми до потерпілого громадянами і організаціями, що фактично понесли ці витрати.
Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть (п. 27.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до п. 18 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з`ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди.
Тобто, умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.
Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції стороною позивача було надано копію заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 09.08.2018 року, адресованої ПрАТ СК «Галицька», про отримання інформації про стан розгляду заяви про страхове відшкодування (а.с. 18), а також копію заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_7 від 15.08.2018 року про зміну порядку виплати страхового відшкодування шляхом відмови заявників від його одержання на користь ОСОБА_1 (а.с. 19).
Разом з тим, позивачем та його представником не було представлено доказів направлення даних заяв ПрАТ СК «Галицька», як і не надано жодних доказів укладення договору страхування між винною в ДТП особою ОСОБА_2 та ПрАТ СК «Галицька», а також направлення даній страховій компанії заяви про страхове відшкодування.
А тому суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено вказаних обставин.
До апеляційної скарги представником ОСОБА_1 – адвокатом Ставрук Н.З. долучено копію даних поліса серії АС 5244368, який підтверджує страхування транспортного засобу MERCEDES-BENZ, д.н. НОМЕР_1 , в ПрАТ СК «Галицька» (а.с. 100), копію Угоди про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, укладеної між ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_2 04.07.2017 року (а.с. 99) та фіскальні чеки ПАТ «Укрпошта» від 10.08.2018 року й від 29.08.2018 року про направлення рекомендованих листів ПрАТ СК «Галицька».
Долучені до апеляційної скарги докази судом не приймаються в силу частини третьої статті 367 ЦПК України, якою передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Так, згідно з статтею 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому, відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Наведене викладене також у правових висновках Верховного Суду в постановах від 25 серпня 2020 року у справі №644/7190/19 (провадження №61-8534 св 20), від 13 січня 2021 року у справі №264/949/19 (провадження №61-16692св19).
Як вбачається з додатків до позовної заяви та матеріалів справи, вказані докази до суду першої інстанції позивачем не подавались (а.с. 5), хоча на момент звернення з позовною заявою були наявні у нього, а долучені до апеляційної скарги (а.с. 97-98). При цьому доказів неможливості подання суду першої інстанції долучених до апеляційної скарги документів з причин, що об`єктивно не залежали від позивача суду не надано.
Відповідно, позивачем не було доведено в суді першої інстанції обов`язок ПрАТ СК «Галицька» по відшкодуванню йому моральної шкоди, а також пені у зв`язку з невиплатою страхового відшкодування.
Що стосується наявних в матеріалах справи товарних чеків і рахунків на оплату послуг на поховання та видаткових накладних на деталі пам`ятників, то місцевим судом правильно зазначено, що платником та одержувачем в них зазначені інші особи, і такі не підтверджують понесення цих витрат саме позивачем.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що товарні чеки від 10.11.2013 року на загальну суму 3532 грн. не містять інформації про особу платника не заслуговують на увагу, оскільки такі чеки виписані на підставі відповідних рахунків №19 та №20, де платником зазначено ОСОБА_4 (а.с. 12-13).
Таким чином рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, судом не встановлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ставрук Наталії Зіновіївни слід залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 26 жовтня 2020 року - без змін.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
За приписами пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ставрук Наталії Зіновіївни залишити без задоволення.
Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 26 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        Г.П. Мелінишин
                                                                       О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 12 лютого 2021 року.