УХВАЛА
іменем України 
 
12 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 357/10065/18
провадження № 51-6077ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 від 9 січня 2021 року на вирок Білоцерківського районного суду Київської області від 3 вересня 2019 року й ухвалу Київського апеляційного суду від 3 грудня 2019 року щодо нього в межах кримінальних проваджень № 12018110030003281 і № 12018110030004246 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз – за вироком Таращанського районного суду Київської області від 2 серпня 2017 року за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді арешту на строк 3 місяці, звільненого 14 грудня 2017 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2 і 3 ст. 185 КК.
Встановлені обставини і мотиви Верховного Суду
За вироком Білоцерківського районного суду Київської області від 3 вересня
2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК – на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 185 цього Кодексу – на строк 4 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено
ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Вирішено питання щодо судових витрат і долі речових доказів.
Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_4 вчинив злочини за таких обставин.
Так, 1 серпня 2018 року близько 23:00 ОСОБА_4 через відчинені двері зайшов до гаражного приміщення, яке розташоване на території домоволодіння квартири АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_5 , звідки умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав складний металевий ящик з інструментами, заподіявши потерпілому майнову шкоду на загальну суму 1319,18 грн.
Крім того, 1 листопада 2018 року о 4:00 ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом розбиття скла вхідних дверей, проник до будинку АДРЕСА_3 , звідки, діючи умисно, з метою особистого збагачення, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, незаконно, повторно, таємно здійснив крадіжку електроінструментів, заподіявши потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 5407,05 грн.
Київський апеляційний суд ухвалою від 3 грудня 2019 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишив без задоволення, а оскаржуваний вирок місцевого суду від 3 вересня 2019 року щодо ОСОБА_4 – без змін.
Верховний Суд ухвалою від 18 грудня 2020 року відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовив у відкритті провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 від 7 грудня 2020 року, оскільки зазначені у касаційній скарзі мотиви щодо невідповідності призначеного йому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості свідчили про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.
У повторно поданій касаційній скарзі від 9 січня 2021 року ОСОБА_4 знову, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить пом`якшити йому покарання.
Положення статей 424, 425 КПК не передбачають можливості повторного оскарження в касаційному порядку особою судових рішень, які вже були предметом перегляду суду касаційної інстанції за касаційною скаргою цієї особи. Конституційний Суд України Рішенням від 11 березня 2010 року № 8-рп/2010 встановив, що визначення в положенні п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України як однієї з основних засад судочинства «забезпечення … касаційного оскарження рішення суду» у системному зв`язку з положеннями ч.1 ст. 8, ст. 125 Основного Закону означає лише одноразове касаційне оскарження та перегляд рішення суду.
За касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 від 9 січня 2021 року на вирок Білоцерківського районного суду Київської області від 3 вересня 2019 року й ухвалу Київського апеляційного суду від 3 грудня 2019 року щодо нього Верховним Судом 18 грудня 2020 року прийнято остаточне рішення про відмову у відкритті касаційного провадження на підставах, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, тобто вказані судові рішення вже були предметом касаційного оскарження.
Оскільки Верховний Суд уже приймав рішення по суті вимог касаційної скаргиОСОБА_4 на вирок Білоцерківського районного суду Київської області
від 3 вересня 2019 року й ухвалу Київського апеляційного суду від 3 грудня 2019 року щодо нього, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_4 використав своє право на оскарження зазначених судових рішень, а тому вони не можуть бути предметом касаційного перегляду вдруге.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Враховуючи наведене, оскільки оскаржувані вирок та ухвала не можуть вдруге бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 від 9 січня 2021 року на вирок Білоцерківського районного суду Київської області від 3 вересня 2019 року й ухвалу Київського апеляційного суду
від 3 грудня 2019 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                     ОСОБА_3