Справа № 350/1496/20 
Провадження № 22-ц/4808/421/21 
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М. 
Суддя-доповідач Василишин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Василишин Л.В.,
суддів:                        Максюти І.О., Девляшевського В.А.,
секретаря                        Єлісевич О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на рішення Рожнятівського районного суду від 11 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Бейка А.М. у селищі Рожнятів, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" про стягнення невиплаченого страхового відшкодування,-
в с т а н о в и в:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із вищевказаним позовом.
Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що 27.05.2019 року приблизно о 10 год. 55 хв. мала місце дорожньо-транспортна пригода, де водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки ВАЗ-211040, д.н. НОМЕР_1 , не впорався з керуванням та вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_5 загинув на місці пригоди.
ІНФОРМАЦІЯ_1 батько загиблого ОСОБА_1 та дружина загиблого ОСОБА_2 , через свого представника звернулись до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування шкоди по втраті годувальника в розмірі 150228 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 50076 грн. та відшкодування витрат на поховання в розмірі 16020 грн.
06 серпня 2020 року відповідач на адресу представника позивачів надіслав лист, у якому відмовив у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що на момент ДТП автомобілем керував ОСОБА_4 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами.
Позивачі вважають відмову відповідача щодо виплати страхового відшкодування безпідставною та такою, що грубо порушує права позивачів на відшкодування шкоди, передбаченої ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з огляду на наступне.
За змістом ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.
Заява про виплату страхового відшкодування була подана 20.06.2019 року.
Посилаючись на положення ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачі просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 85190,20 грн., а на користь ОСОБА_2 - 121 362,60 грн. страхового відшкодування.
Крім того на думку позивачів, відповідач повинен сплатити пеню у розмірі 3278,69 грн. та судові витрати по справі.
Рішенням Рожнятівського районного суду від 11 січня 2021 року узадоволенні позову ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 до АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант" про стягнення невиплаченого страхового відшкодування - відмовлено.
Представник апелянтів ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Представник зазначив, що у спірних правовідносинах Закон України “Про дорожній рух” є загальним нормативно-правовим актом, а спеціальним є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до п.1.4 статті цього Закону особами, відповідальність яких застрахована є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
Вироком Рожнятівського районного суду від 13.03.2020 року у справі №350/1285/19 не встановлено в діях обвинуваченого ОСОБА_4 факту незаконного заволодіння транспортним засобом, а лише факт порушення правил дорожнього руху, що призвело до смерті ОСОБА_5 .
На думку представника апелянтів, в даному випадку, мало місце порушення публічно-правових норм, зокрема передача власником транспортного засобу іншій особі, яка не має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, що не може вважатися неправомірним володінням, з огляду на наявність волі власника транспортного засобу. У такому випадку має місце неправомірна експлуатація особою транспортного засобу, що не є тотожним неправомірному володінню транспортним засобом, а тому у розумінні п.1.6 ст.1 Закону ОСОБА_4 не може вважатися особою, відповідальність якої не застрахована.
ОСОБА_3 посилається на ухвалу Верховного Суду у справі №610/2229/18, де суд зазначив, що у випадку заподіяння шкоди третім особам під час ДТП особою, яка правомірно володіє забезпеченим транспортним засобом, проте не має посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, такий випадок є страховим і у страховика виникає обов`язок здійснити страхову виплату за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу.
З наведених підстав представник апелянтів просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги позивачів задовольнити у повному обсязі.
АТ "Страхова компанія "Мега-Гарант"в поряду ст.360 ЦПК України подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що вироком Рожнятівського районного суду від 13.03.2020 року встановлено, що на момент ДТП, водієм автомобіля марки “ВАЗ-2111040” був ОСОБА_4 , який не мав посвідчення водія відповідної категорії і практичних навиків у керуванні. Керував автомобілем всупереч п.2.1 Правил дорожнього руху. Таким чином ОСОБА_4 не мав законних підстав для керування автомобілем, отже він не відноситься до осіб, відповідальність яких застрахована згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідач вважає, що суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи та прийняв рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права.
В судове засідання сторони не з`явилися.
Представник апелянтів просив справу розглядати у його та апелянтів відсутності.
Вислухавши доповідача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Матеріалами справи встановлено, що внаслідок ДТП, яка мала місце 27.05.2019 року, приблизно о 10.52 год., на автодорозі сполученням «Креховичі-Дзвиняч» у селищі Перегінське Рожнятівського району Івано-Франквської області по вул.С.Стрільців, загинув ОСОБА_5 , внаслідок наїзду на нього автомобіля ВАЗ-211040, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 .
Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 64 роки (а.с.19).
Вироком Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2020 року, який набрав законної сили, винним у вчиненні вказаної ДТП визнано ОСОБА_4 (а.с.23-32).
Цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах експлуатують транспортний засіб марки ВАЗ-211040, д.н.з. НОМЕР_1 , перед третіми особами, на момент вчинення ДТП, була застрахована АТ «СК «Мега-Гарант», згідно з полісом № АМ/4918732 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 серпня 2019 року. Страхувальником виступав ОСОБА_6 (а.с.84).
Із заяви від 20.06.2019 року вбачається, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зверталися до АТ «СК «Мега-Гарант» про виплату страхового відшкодування (а.с.33-34).
Копіями заяв підтверджено, що ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 відмовились від своєї частки страхового відшкодування моральної шкоди в користь ОСОБА_2 (а.с.35-37).
Згідно листа-відповіді АТ «СК «Мега-Гарант» за №06-08/14 від 06.08.2020 року відповідач відмовився проводити виплату страхового відшкодування (а.с.38).
Листом від 16.09.2020 року НБУ рекомендовано позивачам звернутися до суду(а.с.39-41).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час вчинення ДТП, водієм автомобіля марки ВАЗ-211040, д.н.з. НОМЕР_1 , був ОСОБА_4 , який не мав посвідчення водія, керував транспортним засобом всупереч пункту 2.1 Правил дорожнього руху. Отже, у відповідності до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ОСОБА_4 не відноситься до осіб, відповідальність яких застрахована згідно з полісом № АМ/4918732 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 серпня 2019 року. Тому підстави для стягнення страхового відшкодування із страхової компанії АТ «СК «Мега-Гарант» відсутні, оскільки за страховим полісом від 18 серпня 2019 року була застрахована цивільно-правова відповідальність осіб, які правомірно експлуатували транспортний засіб, однак ОСОБА_4 до таких осіб не відноситься, у зв`язку з відсутністю у нього посвідчення водія відповідної категорії, а тому вказана ДТП не є страховим випадком.
Переглядаючи спір в апеляційному порядку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з пунктом 2 полісу АМ/4918732 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 серпня 2019 року страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).
Згідно із пунктом 1.4 статті 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, – страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
Пунктом 1.6 статті 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що власники транспортних засобів – юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.
Відповідно до положень статті 15 ЗУ «Про дорожній рух» - право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. 
Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно із пунктом 2.2 статті 2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
В силу дії п.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Як вбачається із вироку Рожнятівського районного суду від 13.03.2020 року, судом встановлено, що 27.05.2019 року обвинувачений ОСОБА_4 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і практичних навиків керування, керуючи автомобілем марки ВАЗ-211040, реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався автодорогою сполучення “Креховичі-Дзвиняч”, проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості руху, не справився з керуванням транспортного засобу, допустив його занос, виїхав за межі правого краю проїзної частини та з`їхав в кювет, де вчинив наїзд на ОСОБА_5 . При цьому ОСОБА_4 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, зокрема п.2.1 “а”, в якому зазначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Крім того, із вироку вбачається, що обираючи обвинуваченому ОСОБА_4 міру покарання, суд зазначив, що не призначає йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки обвинувачений такого права не мав і не має (а.с.31).
Відтак, як правильно вказав суд першої інстанції, за страховим полісом була застрахована відповідальність осіб, які правомірно експлуатували транспортний засіб, однак ОСОБА_4 не є такою особою, оскільки не має посвідчення водія відповідної категорії, тому даний випадок не є страховим, відповідно, підстави для стягнення страхового відшкодування із страхової компанії АТ «СК «Мега-Гарант» відсутні.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормою матеріального права, що їх регулює та прийняв обґрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Рожнятівського районного суду від 11 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Суддя-доповідач:                                                                Василишин Л.В.
Судді:                                                                                Максюта І.О.
                                                                               Девляшевський В.А.