справа № 357/7102/20                                     головуючий у суді І інстанції Орєхов О.І.
провадження № 22-ц/824/3180/2021             суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
17 лютого2021 року                                                                                м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
 
В С Т А Н О В И В: 
 
         У липні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнутиз відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 28 грудня2011 року у розмірі 131 826 грн. 18 коп. станом на 31 травня 2020 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 грудня2011 року  ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір. При укладенні договору сторони керувалися ст. 634 ЦК України. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5 000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався згодою відповідача на будь-який розмір кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.  ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором б/н від 28 грудня 2011 року у сумі 4 722 грн. 10 коп. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, а в іншій частині рішення залишити без змін. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що 28 грудня 2011 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до анкети-заяви відповідач ознайомився з Умовами та правилами, Тарифами банку та зобов`язався неухильно їх дотримуватися. У подальшому відповідач зобов`язався також самостійно знайомитися з усіма змінами на сайті банку. 28 грудня 2011року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, яка в подальшому перевипускалася. На картці було встановлено кредитний ліміт у розмірі 3 600 грн., який у подальшому був збільшений до 5 000 грн. З виписки по рахунках вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати, розплачувався за товар у магазині, а, отже, отримав кредитну картку.  ОСОБА_1 знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість. Виписка по рахунках є належним та допустимим доказом, який підтверджує факт отримання кредитних коштів відповідачем, факт видачі кредитної картки, отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними та часткове виконання відповідачем зобов`язань за договором. Користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення боргу, відповідач фактично погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, які діяли на момент укладення договору, а також продовжуючи користуватися коштами, приєднувався до редакції тих Умов та правил, а також Тарифів, які діяли на момент користування коштами. Відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами, сплачувати пеню за невчасне погашення заборгованості. У наданих суду банком Тарифах в якості доказів зазначено пільговий період, базову проценту ставку, обов`язковий щомісячний платіж. Позичальник не звертався до банку за фактом неправильного нарахування простроченого тіла кредиту, розрахунок заборгованості не спростував, контррозрахунок не надав, судово-економічні експертизи у справі не призначалися. Питання щодо підписання відповідачем договору не відноситься до предмету заявленого позову. Позов про визнання договору недійсним відповідачем не заявлявся. Будь-які запити зі сторони відповідача стосовно додаткового роз`яснення умов кредитування на адресу позивача не надходило. Позивач посилається на постанови Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 755/2720/16-ц, від 28 березня 2019 року у справі № 428/2873/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 356/1635/16-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 666/388/16-ц, від 08 липня 2019 року у справі № 923/760/18.     
Отже, рішення суду першої інстанції переглядається в частині відмови у стягненні процентів.  
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що позивачем не доведено укладення з відповідачем договору про надання бакнівських послуг, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. Анкета-заява не є належним доказом, який підтверджував би факт укладення між сторонами кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача та вони не можуть бути належним доказом у справі. Доводи позивача щодо сплати відсотків є недоведеними.           
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Судом встановлено, що 28 грудня 2011року  ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.21).
Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», заборгованість  ОСОБА_1  за кредитним договором № б/н від 28 грудня 2011 року станом на 31 травня 2020 року, яку позивач має бажання стягнути з відповідача,складає131 826 грн. 18 коп., з яких: 4 722грн. 10 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 127 104 грн. 08 коп. - заборгованість по процентах в період з 28 грудня 2011 року по 31 грудня 2018 року. 
Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів за період з 28грудня 2011 року по 31 грудня 2018 року є необґрунтованими через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті банку у анкеті-заяві. Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» не може визнаватися складовою частиною спірного кредитного договору. 
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині з наступних підстав. 
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення процентів, АТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що між сторонами було укладено договір в порядку ст. 634 ЦК України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. 
Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначає банк.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаютьсяпозичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Враховуючи висновки, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг не дає можливості їх застосувати навіть при наявності підпису позичальника на анкеті-заяві.   
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» містить визначено базову відсоткову ставку в місяць. Однак, у зв`язку з відсутністю підпису позичальника на вказаному Витязі, такий Витяг не може бути прийнятий до уваги судом як доказ у справі.
Враховуючи вищезазначене, АТ КБ «Приватбанк» не надано доказів погодження між сторонами розміру процентів, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої відповідачу суми процентів не є можливим. 
Чинним законодавством на позивача покладено обов`язок довести погодження між ним та позичальником усіх умов договору, і відповідно, виникнення у нього права на нарахування на підставі цих умов заборгованості.
Факт використання кредитних коштів, часткове погашення заборгованості, відсутність звернення позичальника до банку стосовно неправильного нарахування заборгованості не свідчать про те, що  ОСОБА_1  погодився на нарахування процентів у порядку, який передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг, та на якому наполягав позивач у позовній заяві.    
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, позивач посилається на ряд постанов Верховного Суду, в яких зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Закон не вимагає підпису відповідача під публічними розміщеними Умовами та Правилами. Саме по собі посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних відносин. 
У той же час, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зробила висновок про те, відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг не дає можливості їх застосувати навіть при наявності підпису позичальника на анкеті-заяві.  
На час розгляду апеляційним судом даної справи не існує інших судових рішень Великої Палати Верховного Суду, в яких було б відступлено від зазначеної правової позиції.
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з позичальника на користь позивача процентів відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду в цій частині без змін.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не оскаржувалося, а, відтак, в апеляційному порядку не переглядається.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргуАкціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення. 
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повне судове рішення складено 17 лютого2021 року.

 
Судді                                                                                     Фінагеєв В.О.
 
                                                                                     Кашперська Т.Ц.
 
         Яворський М.А.