ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/17322/19                                    Головуючий у 1-й інстанції:  Бояринцева М.А. 
                                                                                                Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 березня 2021 року                                                                                     м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                    Василенка Я.М.,
суддів                              Ганечко О.М., Кузьменка В.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги дочірнього підприємства «Український термінал» та Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (правонаступник Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві) на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.09.2020 у справі за адміністративним позовом дочірнього підприємства «Український термінал» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - 
                                           В С Т А Н О В И В:
ДП «Український термінал» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 01.03.2019 № 0183601207.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.09.2020 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 01.03.2019 № 0183601207 в частині застосованої суми штрафних санкцій у розмірі 37  402, 76 грн.; в іншій частині податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 01.03.2019 № 0183601207 залишено без змін.
Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням дочірне підприємство «Український термінал» та Головне управління Державної податкової служби у м. Києві звернулись із апеляційними скаргами, в яких позивач просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким дані позовні вимоги задовольнити повністю; відповідач просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні апеляційної скарги відповідача необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1 статті 75, в порядку пункту 76.3 статті 76 Податкового кодексу України Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних ДП «Український термінал» за 2017-2018 року, за наслідком якої складено акт перевірки від 05.02.2019 року №522/26-15-12-07-20/34692797 (далі - акт перевірки). 
У висновках акту перевірки вказано, що її дані свідчать про порушення ДП «Український термінал» граничних строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних за 2017-2018 років в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
Не погоджуючись із висновками акту перевірки позивачем подано заперечення, за наслідком розгляду яких листом ГУ ДФС у м. Києві від 28.02.2019 №38221/10/26-15-12-07-18 повідомило про залишення висновків акту перевірки від 05.02.2019 №522/26-15-12-07-20/34692797 без змін. 
01.03.2019 Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № 0183601207, яким до дочірнього підприємства «Український термінал» застосовано штраф за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів в розмірі 10 % суми ПДВ, що становить 50 500, 84 грн. 
Рішенням Державної фіскальної служби України від 15.05.2019 № 22232/6/99-99-11-06-01-25 скаргу позивача на спірне рішення залишено без задоволення, а останнє - без змін.
Позивач, вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що податкова накладна №202 від 07.02.2017 скерована для реєстрації 06.03.2017 о 16:36 год., тобто поза межами граничних строків реєстрації податкових накладних встановлених пунктом 201.10 статті 201 ПК України, оскільки останнім днем строк реєстрації податкової накладної від 07.02.2017 є 28.02.2017, у той час коли остання зареєстрована 06.03.2017. Також, судом першої інстанції зазначено, що податкові накладні від 17.12.2017 №208, 209, 210,  №211, №212, №214, №26, №218, №219, №222, №223, №225, №227, №228, №230, №231, №241, №242, №259, №206; від 18.12.2018 №219,  №249, №255,  №254, №251, №250, №261; від 19.12.2018 року №270, №271; від 21.12.2016 №306, №313, №363; від 27.12.2018 року №385, №386, №377, №383, №387, №384, №382; від 28.12.2018 №395, №391, №401, №402, №396, №392, №400, №393, №397, №398; від 29.12.2018 №408, №410, №411; від 31.12.2018 №419, №437, №417, №442, №457 відправлені на реєстрацію позивачем 15.01.2019 після 20:00 год. та 16.01.2019 в межах операційного дня, однак поза межами граничних строків реєстрації податкових накладних. Таким чином, правомірним є застосування контролюючим органом до позивача штрафних санкцій за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних, які наведені вище. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що ДП «Український термінал» не надано доказів реєстрації в межах граничних термінів наступних податкових накладних: від 31.12.2018 року №439; від 29.12.2017 року №407, №405, №406; від 27.12.2018 року №374, №375, №380; від 26.12.2017 року №370, №354, №338, №344, №347, №343, №350; від 22.12.2018 року №235, №329, №330; від 21.12.2018 року №318; від 20.12.2018 року 297; від 19.12.2018 року №278, №279. З огляду на вказане, позовні вимоги позивача в цій частині непідтвердженими. При цьому, всі інші податкові накладні, які зафіксовані в акті перевірки були відправлені позивачем для реєстрації в межах граничних строків та в межах операційного дня о 19:57 год., о 19:59 год., о 20:00 год. Водночас, докази отримання позивачем квитанції про неприйняття та/або прийняття квитанції протягом операційного дня контролюючий орган не надав. Тобто, в цій частині податкових накладних ДП «Український термінал» вчинив всіх залежних від нього дій з метою реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у строки встановлені ПК України. Загальна сума ПДВ за такими накладними складає 374   027, 63 грн. Звідси слідує, що сума штрафу у розмірі 10% від суми ПДВ, що становить 37  402, 76 грн., застосована контролюючим органом безпідставно.
ДП «Український термінал» у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі.
Відповідач у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог не відповідає вимогам КАС України та підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції не були з`ясовані всі обставини справи, не досліджені та не враховані надані до суду докази.
Колегія суддів вважає доводи позивача частково обґрунтованими, а відповідача безпідставними та частково не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно із пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.
Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:
- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 і 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі, зокрема, 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів.
У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.
У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних / розрахунків коригування.
Водночас, в силу вимог статей 109, 110 Податкового кодексу України, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Частиною другою статті 6 Конвенції визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Європейським судом з прав людини у рішенні від 23 липня 2002 року «Справа «Компанія «Вестберґатаксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» зазначено, що загальний характер правових норм, які регулюють питання податкових штрафів, та мета стягнення, яке має водночас і запобіжний, і каральний характер, з достатньою очевидністю вказують на те, що - для цілей статті 6 Конвенції - заявники обвинувачувалися в кримінальному правопорушенні.
Отже, у справі «Компанія «Вестберґатаксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» було застосовано третій критерій тесту Енгеля для визначення випадків, коли йдеться про кримінальне обвинувачення, у розумінні Конвенції, а саме - критерій правових наслідків для адресата.
Таким чином, Європейський суд з прав людини розцінює податкові правопорушення, як різновид кримінального обвинувачення для цілей застосування Конвенції.
Передбачені статтею 120-1 Податкового кодексу України штрафи, за своєю тяжкістю та каральним характером, цілком відповідають санкціям притаманним для застосування за кримінальні правопорушення, відтак наявні всі підстави для застосування частин другої статті 6 Конвенції, яка, у свою чергу, унеможливлює притягнення до відповідальності особи за відсутності вини.
З урахуванням вищенаведеного, а також практики Європейського суду з прав людини, слід зробити висновок про те, що застосування до платника наслідків несвоєчасної реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, передбаченої статтею 120-1 Податкового кодексу України, можливе лише за наявності його вини. У свою чергу, відсутність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовлює протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 819/777/17, від 26.06.2018 у справі № 808/2127/17, від 12.02.2019 у справі № 802/2253/16-а.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в контексті значення поняття «вина» слід виходити з того, що платника податків можна вважати винним, якщо юридичним фактом, що лежить в основі протиправних дій такого платника, є події і фактичні обставини, виникнення яких зумовлено його певними протиправними діями або бездіяльністю. Як наслідок, платник податків вважається винним в порушенні законодавства, якщо він мав можливість для дотримання вимог законодавства, однак не здійснив всіх належних для цього заходів.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем 15.01.2019 (впродовж проміжку часу з 19:57 год. до 20:00 год.) за допомогою програмного забезпечення М.е.doc. було відправлено на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні від 17.12.2018 №№ 215, 235, 218, 225, 212, 244, 224, 208, 242, 243, 229, 247, 210, 216, 217, 232, 239, 234, 236, 237, 214, 209, 221, 246, 213, 206, 245, 233, 226, 211, 220, 238, від 18.12.2018 №№ 252, 257, 264, 258, 260,262, 251, 249, 266, 256, 267, 248, 259, 265, 253, 263, від 19.12.2018 №№ 273, 279, 274, 285, 278, 282, 283, 269, 272, 275, 277, 280, 276, 284, 281, від 20.12.2018 №№ 296, 291, 288, 286, 294, 289, 292, 290,293, 295, 287, 297, від 21.12.2018 №№ 317, 300, 299, 307,303,309, 316, 319, 298, 311, 308, 315, 312, 310, 304, 318, 314, 302, 305, 301, від 22.12.2018 №№ 323, 327, 328, 322,332,325,321,331, 326, 333, 330, 324, 320, 329, від 26.12.2018 №№ 353, 356, 358, 367, 341, 340, 338, 352, 365, 350, 369, 364, 346, 368, 336, 343, 370, 345, 349, 347, 344, 371, 335, 359, 357, 355, 334, 348, 360, 366, 351, 339, 362, 354, 361, 342, 337, від 27.12.2018 №№ 376, 373, 380,375, 374, 388, 379, 378, 381, 372, від 28.12.2018 №№ 390, 399, 403, 394, від 29.12.2018 №№ 406, 405, 407, 409, 411, 404, від 31.12.2018 №№ 415, 423, 446, 438, 441, 414, 448, 418, 424, 432, 439, 430, 433, 425, 429, 443, 419, 440, 445, 435, 420, 431, 421, 428, 427, 434, 422, 426, 444, 416, 447. Підтвердженням про направлення даних податкових накладних є скріншоти з електронного кабінету позивача в системі М.е.doc, квитанції про направлення на реєстрацію.
При цьому, квитанції № 1 про неприйняття зазначених вище податкових накладних надіслані позивачу 16.01.2019, тобто наступного дня.
Таким чином, оскільки квитанції про неприйняття податкових накладних були сформовані та направлені позивачу після закінчення операційного дня (на наступний день), то відповідно до положень абзацу 10 пункту  201.10  статті  201 Податкового кодексу України відповідні податкові накладні вважаються зареєстрованими датою їх надіслання (в даному випадку - 15.01.2019).
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03.04.2020 у справі № 160/5380/19.
Водночас, спірним податковим повідомленням-рішенням на позивача накладено штраф на підставі пункті 120-1.1  статті  120-1  Податкового кодексу України  за  порушення позивачем граничного строку, передбаченого  статтею 201 цього Кодексу.
З системного аналізу норм чинного законодавства вбачається, що законодавець передбачив можливість застосування до платника податків наслідків несвоєчасної реєстрації податкової накладної за наявності його вини.
Отже, враховуючи вищевикладене та те, що позивачем були вчинені дії з метою реєстрації спірних податкових накладних в межах строку, наданого  Податковим кодексом України  для  такої реєстрації, а відповідач, в свою чергу, не надав доказів надіслання позивачу квитанцій про прийняття або неприйняття таких податкових накладних протягом операційного дня 15.01.2019 (з 08-00 годин до 20-00 годин), колегія суддів приходить до висновку, що підстави для застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 46  956, 26 грн. та для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 01.03.2019 № 0183601207 в цій частині були відсутні, у зв`язку із чим такі позовні вимоги підлягають задоволенню.
З вказаного випливає, що суд першої інстанції, скасовуючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 01.03.2019 № 0183601207 лише в цій частині застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 37  402, 76 грн. не повно дослідив обставини справи та частково дійшов до невірного висновку.
Стосовно податкового повідомлення-рішення від 01.03.2019 № 0183601207 в іншій частині, колегія суддів зазначає наступне.
Податкова накладна № 202 від 07.02.2017 скерована для реєстрації 06.03.2017 о 16:36 год., тобто поза межами граничних строків реєстрації податкових накладних встановлених пунктом 201.10 статті 201 ПК України, оскільки останнім днем строку реєстрації податкової накладної від 07.02.2017 є 28.02.2017, у той час коли остання зареєстрована 06.03.2017.
Також, з матеріалів справи вбачається, що податкові накладні від 17.12.2018: №№ 228, 219, 230, 241, 227, 240, 222, 223, 231, від 18.12.2018 №№ 254, 261, 255, 250, від 19.12.2018 №№ 271, 270, від 21.12.2018 №№ 306, 313, від 26.12.2018 №№ 457, 363, від 27.12.2018 №№ 386, 384, 382, 377, 383, 387, 385, 386, від 28.12.2018 №№ 395, 391, 396, 392, 400, 393, 398, 397, 401, 402, від 29.12.2018 №№ 408, 410, від 31.12.2018 №№ 442, 417, 437 було відправлено на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних за допомогою програмного забезпечення М.е.doc. 15.01.2019 (впродовж проміжку часу з 20:01 год. до 20:02 год.), тобто поза межами граничного операційного дня їх реєстрації (після 20:00).
За таких обставин, застосування до платника податків штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних у розмірі 3  544, 58 грн. відповідає вимогам положень ст. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України, у зв`язку із чим податкове повідомлення-рішення від 01.03.2019 № 0183601207 в цій частині є обґрунтованим скасуванню не підлягає.
Доводи апелянта про те, що дана затримка відправлення зазначених податкових накладних була обумовлена збоєм в електронній системі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки ДП «Український термінал», яке могло ознайомитись з відповідним оголошенням ДФС України про такі збої завчасно, не було позбавлено можливості раніше вчинити дії з метою реєстрації вказаних вище накладних.
При цьому, надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
ДП «Український термінал», на відміну від відповідача, надало до суду докази, що частково спростовують правомірність рішення суду першої інстанції, а тому колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні апеляційної скарги відповідача необхідно відмовити.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір: за подачу адміністративного позову в сумі 1  921, 00 грн.; за подачу апеляційної скарги в розмірі 2  881, 50 грн.
При цьому, колегія суддів зауважує, що сума майнових вимог всього становить 50 500, 84 грн., з них задоволено - 46 956, 26 грн.
Отже, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на користь дочірнього підприємства «Український термінал» підлягає судовий збір в сумі 4  465, 42 грн. 
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (правонаступник Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві) залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу дочірнього підприємства «Український термінал» задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.09.2020 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги дочірнього підприємства «Український термінал» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 01.03.2019 № 0183601207 в частині застосованої суми штрафних санкцій у розмірі 46 956, 26 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (код ЄДРПОУ - 43141267, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) за рахунок бюджетних асигнувань на користь дочірнього підприємства «Український термінал» (код ЄДРПОУ 34692797, адреса: 01004, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 5) судовий збір в сумі 4 465, 42 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                Василенко Я.М.
                           
Судді:                                                                                          Ганечко О.М. 

                                                                                                    Кузьменко В.В.