ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/17150/18                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  11 березня 2021 року                                                                                  м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді          Оксененка О.М.,
суддів:          Лічевецького І.О.,
 Мельничука В.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Генеруюча компанія «Укрспецтепло» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Генеруюча компанія «Укрспецтепло» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05 липня 2018 року №0009431401.
Позов обґрунтовано тим, що господарські операції із контрагентами ТОВ «Спецремпідряд» та ТОВ «Євро-Сталь» підтверджені належним чином оформленими первинними та податковими документами, є реальними та відповідають дійсному економічному змісту, а позивачем дотримано передбачені законодавством умови для формування витрат з податку на прибуток.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 05 липня 2018 року №0009431401.
Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення в та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірні операції є нереальними, з огляду на те, що у контрагентів позивача відсутні основні фонди, транспортні засоби, трудовий персонал, що ставить під сумнів можливість постачання зазначеного товару та надання послуг в зазначених обсягах у відповідних періодах.
На думку контролюючого органу, складені позивачем первинні документи не підтверджують реальність спірних операцій, та документують здійснення операцій без отримання результатів таких операцій у дійсності.
Згідно з п. 3 частини першої ст. 311 КАС України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Генеруюча компанія «Укрспецтепло» (код ЄДРПОУ 39471301) з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, валютного - за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, за наслідками якої складено Акт від 13 червня 2018 року №407/26-15-14-01-02/39471301.
Згідно висновків вказаного Акта перевірки позивачем порушено пункт 44.1, 44.2 статті 44, статті 134 Податкового кодексу України, пункт 3 П(С)БО 1, пункту 5 П(С)БО 15, в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 1 633 111,00 грн. за 2017 рік.
Як наслідок, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 03 липня 2018 року №0009431401, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 2  041 389,00 грн.
Рішенням ДФС України від 13 вересня 2018 року №29643/6/99-99-11-01-02-25 за результатами розгляду скарги на податкове повідомлення-рішення від 05 липня 2018 року №0009431401 зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.
Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки висновки акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України в частині заниження податку на прибуток по взаємовідносинам із ТОВ «Євро-Сталь» та ТОВ «Спецремпідряд» є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, тому спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним, та підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.
За пп. 14.1.27 п. 14.1 статті 14 ПК України, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Пункт 135.1 статті 135 Податкового кодексу України встановлює, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із  статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Згідно п. 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Таким чином, фінансовий результат до оподаткування та, відповідно, база оподаткування податком на прибуток, визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами бухгалтерського обліку.
Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або у разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток навіть за наявності складених документів чи сплати грошових коштів.
Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Відповідно до статті 1 вказаного Закону - первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі статтею 9 вказаного Закону - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Тобто, зарахування здійснюється у зв`язку із здійсненням операції платника податку шляхом реалізації його товарів, виконаних ним робіт, наданих ним послуг, які є підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку.
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документа не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Разом з цим, формальна наявність у покупця первинних документів, необхідних для віднесення певних сум до складу витрат відповідного періоду не є безумовною підставою формування витрат, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та придбання товарів з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку.
Як свідчать матеріали справи, у перевіряємому періоді позивач мав господарські відносини з ТОВ «Євро-Сталь» та ТОВ «Спецремпідряд».
Так, між позивачем (покупець) та ТОВ «Євро-Сталь» (продавець) укладено договір купівлі-продажу від 30 січня 2017 року №ЄС-ГК, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію/товар, кількість і асортимент якого зазначені у специфікаціях, що складають невід`ємну частину цього договору; найменування, кількість, ціна продукції - згідно специфікацій. Відповідно до специфікації №1 від 30 січня 2017 року ТОВ «Євро-Сталь» постачало позивачу твердопаливний брикет.
На підтвердження поставки товару позивачу від ТОВ «Євро-Сталь» позивачем долучено до матеріалів справи копії видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, та податкову накладну за лютий 2017 року.
У свою чергу, оплата за товар здійснювалась у порядку безготівкового розрахунку, на підтвердження чого позивачем долучено копії банківських виписок; відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 63 заборгованість позивача перед ТОВ «Євро-Сталь» відсутня.
Крім того, між позивачем (покупець) та ТОВ «Спецремпідряд» (продавець) укладено договір купівлі-продажу (поставки) від 03 січня 2017 року №СМ-ГК, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію/товар, кількість і асортимент якого зазначені у специфікаціях, що складають невід`ємну частину цього договору; найменування, кількість, ціна продукції - згідно специфікацій. Відповідно до специфікацій №1 та №2 від 03 січня 2017 року ТОВ «Спецремпідряд» постачало позивачу твердопаливний брикет та дрова твердих і хвойних порід.
На виконання умов вказаного договору поставки товару позивач надав копії видаткових та товарно-транспортних накладних, та податкові накладні за січень 2017 року.
Оплата за товар здійснювалась у порядку безготівкового розрахунку, на підтвердження чого у справі міститься копія картки рахунку 631, згідно з якою заборгованість позивача перед ТОВ «Євро-Сталь» відсутня.
Відповідно до картки рахунку 631 заборгованість позивача перед ТОВ «Євро-Сталь» ТОВ «Спецремпідряд» та відсутня. 
У свою чергу, на підтвердження використання придбаного у контрагентів ТОВ «Євро-Сталь» та ТОВ «Спецремпідряд» товарів (твердотопливні брикети та дрова) у власній господарській діяльності з постачання теплової енергії, позивач надав копії договорів про закупівлю теплової енергії замовниками Яготинською центральною районною лікарнею, КВНЗ КОР «Чорнобильський медичний коледж», КЗ «Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня», КЗ «Переяслав-Хмельницької районної ради «Переяслав-Хмельницький центр первинної медико-санітарної допомоги», КЗ Київської обласної ради «Яготинський історичний музей», Філія КЗ КОР «КОЦЕМДМК «Переяслав-Хмельницька станція екстреної медичної допомоги», Відділом освіти Переяслав-Хмельницької РДА Київської області, КЗ «Переяслав-Хмельницька центральна районна лікарня», Гадяцькою центральною районною лікарнею, Великокаратульською сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київської області, Божковською виправною колонією ДПС України в Полтавській області, Чутівською центральною районною лікарнею, Відділом освіти, молоді та спорту Гадяцької міської ради Полтавської області, Звенигородською центральною районною лікарнею Черкаської області, Корсунь-Шевченківською центральною районною лікарнею Черкаської області з додатками.
За вказаними договорами ТОВ «ГК «Укрспецтепло» виставило рахунки на оплату та в подальшому за наслідками наданих послуг складено акти надання послуг з постачання водяної пари та гарячої води, акти звірки показів лічильників теплової енергії.
Крім того, на період виникнення спірних відносин у володінні позивача перебували окремі котельні на праві оренди, а також у користуванні земельна ділянка, яка використовувалась для зберігання придбаної продукції, у тому числі отриманої від ТОВ «Євро-Сталь» та ТОВ «Спецремпідряд», що підтверджується договором оренди земельної ділянки з актами приймання-передачі, договором оренди нерухомого майна (котельні), що належить до державної власності з актом приймання-передачі, розрахунком, висновком про вартість майна, узгодженим висновком щодо стану приміщення.
У свою чергу, відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження викладених у відзиві обставин щодо відсутності реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами-покупцями і контрагентами-постачальниками.
Оскільки,  з урахуванням ненадання відповідачем жодних доказів на підтвердження доводів, викладених Акті перевірки, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що висновки про порушення пункту позивачем 44.1, 44.2 статті 44, статті 134 Податкового кодексу України є безпідставними, а спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.
У свою чергу, посилання апелянта на відсутність у контрагентів позивача трудових ресурсів для надання таких послуг суд вважає безпідставними, оскільки інформація про ознаки фіктивної діяльності контрагента (як-то: податковий стан платника податків, відсутність необхідних та достатніх матеріально-технічних ресурсів та персоналу тощо), одержана контролюючим органом з його власних інформаційних систем, що не оформлена рішенням суб`єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації.
Окрім того, як на підставу нереальності вчинення господарських операцій податковий орган посилається на те, що ТОВ «Спецремпідряд» є фігурантом кримінального провадження, однак, вказані доводи апелянта колегія суддів оцінює критично, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які вироки суду щодо посадових осіб контрагентів позивача, ухвал про закриття кримінального провадження і звільнення таких осіб від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, та які відповідно приписів до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України були б обов`язковими для адміністративного суду.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.12.2019 у справі №440/3732/18.
Крім того, суд позбавлений можливості встановити факт дослідження та оцінки господарських операцій безпосередньо позивача та ТОВ «Спецремпідряд» у такому кримінальному провадженні.
У свою чергу, причетність певних осіб до певної незаконної діяльності не може свідчити про безтоварність господарських правовідносин, в даному випадку між позивачем та його контрагентами, оскільки норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.
Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
До того ж, контролюючі органи не наділені повноваженнями на перевірку економічної доцільності рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).
Отже, за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 10.03.2020 у справі №822/1284/15 та від 30.10.2018 по справі №826/16134/14.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до частини першоїст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.
Таким чином, з урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність податкового повідомлення-рішення від 05 липня 2018 року №0009431401.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя          О.М. Оксененко

Судді                                                                     І.О. Лічевецький

                                                                                            В.П. Мельничук