ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/10296/19                                                                    Головуючий у І інстанції - Смолій І.В.
                                                                                                                             Суддя-доповідач - Губська Л.В. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
суддів:                                                            Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Спільного українсько-американського підприємства «УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Спільного українсько-американського підприємства «УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД» до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській областіпро визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:
Спільне українсько-американське підприємство «УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД» звернулося до суду з даним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11.03.2019 №0021265412, №0021275412.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем безпідставно та незаконно, без врахування фактичних обставин та наданих підприємством заперечень, на підставі хибних висновків акта перевірки від 05.02.2019, відтак підлягають скасуванню. Позивач зазначає про невідповідність Акта перевірки як в частині предмету перевірки, так і періоду перевірки. Зокрема, перевірці підлягала своєчасності сплати грошових зобов`язань по орендній платі з юридичних осіб за період 30.01.2018 по 30.01.2019, а висновки зроблені щодо порушення термінів сплати позивачем самостійно визначеного грошового зобов`язання по рентній платі за видобування нафти, природного газу за 2017 рік, визначених п.257.5 ст.257 ПК України.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняте нове, яким позовні вимоги задовольнитиповністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що наявні в матеріалах справи платіжні доручення підтверджують, що ТОВ «СП «УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД»  у строки, встановлені статтею 257 ПК України, сплатило рентну плату за користування надрами для видобування корисних копалин (нафта, природний газ) за грудень 2017 року по Богородчанському відділенню Надвірнянської ОДПІ ГУ ДФС.
Згідно з п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України  справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1  ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.  
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є власником Спеціального дозволу №310 від 27.07.1995 на користування надрами Битків-Бабченського родовища (нафтові та нафто газоконденсатні поклади менілітових і ямненських відкладів), виданого Державною службою геології   та надр України. Мета користування надрами - видобування вуглеводнів, спецдозвіл містить відомості про ділянку надр (геологічну територію відповідно до державного балансу запасів корисних копалин України), що надається у користування: місцезнаходження - Івано-Франківська область (м.Яремча), Надвірнянський, Богородчанський райони, за 45 км на південний захід від м.Івано-Франківськ, площа 176,5 м2.
ГУ ДФС в Івано-Франківській області проведено камеральну перевірку позивача щодо своєчасності сплати грошових зобов`язань по орендній платі з юридичних осіб за період 30.01.2018 по 30.01.2019.
11.02.2019 позивачем отримано Акт камеральної перевірки про порушення правил сплати (перерахування) податків (зборів) від 05.02.2019 №558/09-19-54-12/23152126 (далі - Акт перевірки), в якому зазначено про проведення перевірки позивача щодо своєчасності сплати грошових зобов`язань по орендній платі з юридичних осіб за період з 30.01.2018 по 30.01.2019. 
У висновку зазначеного Акта перевірки встановлено порушення позивачем термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання по рентній платі за видобування нафти, природного газу, визначених п.257.5 ст.257 ПК України.
18.02.2019 позивачем подано заперечення №19-32на Акт перевірки. У відповіді на заперечення відповідачем зазначено, що зафіксовані в Акті перевірки порушення правил сплати (перерахування) до бюджету рентної плати за користування надрами для видобування нафти не спростовуються поданими Товариством запереченнями.
19.03.2019 Товариство отримало складені відповідачем податкові повідомлення-рішення:
- від 11.03.2019 №0021265412 про застосування штрафу за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин у сумі 89   431,87 грн. (20%);
- від 11.03.2019 №0021275412 про застосування штрафу за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин у сумі 29   728,23 грн.
29.03.2019 Товариством подано до відповідача скаргу №19-65 (вх.№12163/6 від 02.04.2019 року) на податкові-повідомлення рішення.
Рішенням ДФС від 22.04.2019 №18902/6/99-99-11-06-01-25 строк розгляду скарги продовжено до 31.05.2019.
17.05.2019 Товариство отримало рішення ДФС про результати розгляду скарги, згідно з яким податкові повідомлення-рішення від 11.03.2019 залишено без змін, а скаргу без задоволення.
Вважаючи винесені відповідачем податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 
Відповідно до ч. 2  ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією  та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1,2  ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що позивачем допущено несвоєчасну сплату грошового зобов`язання, що стало наслідком застосування відповідачем до  штрафних (фінансових) санкцій.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах вимог та обґрунтувань апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
В силу прямої дії ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються ПК України (далі - ПК України).
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
В апеляційній скарзі позивач зауважує, що висновки, зазначені в Акті перевірки зовсім не стосуються предмету перевірки, оскільки перевірці підлягала своєчасність сплати грошових зобов`язань по орендній платі з юридичних осіб за період 30.01.2018 по 30.01.2019, а висновки зроблені щодо нібито порушення термінів сплати ТОВ «СП «УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД» самостійно визначеного грошового зобов`язання по рентній платі за видобування нафти, природного газу, визначених п.257.5 ст. 257 ПК України.
У висновку Акта перевірки від 05.02.2019 зазначено Розрахунок з рентної плати за користування надрами для видобування вуглеводної сировини: №929656211152295618 30820204 від 21.01.2018 року (і по нафті, і по природному газу), а в розрахунках штрафної санкції до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень зазначено наступні Розрахунки з рентної плати за користування надрами для видобування вуглеводної сировини: №9296562111 308202 від 21.01.2018, №9296562107 308202 від 21.01.2018.
З огляду на вказане колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з пунктом 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Оформлення посадовими особами контролюючих органів результатів документальних перевірок платників податків-юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, постійних представництв та представництв нерезидентів щодо дотримання законодавства з питань державної митної справи, про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, регулюється Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року №727 (далі - Порядок від 20      серпня 2015 року № 727), а також Методичними рекомендаціями щодо оформлення матеріалів документальних перевірок, затвердженими наказом Державної фіскальної служби України від 1 червня 2017 року № 396 (далі - Методичні рекомендації від 1      червня 2017 року № 396).
Згідно з Порядком від 20 серпня 2015 року № 727 та Методичними рекомендаціями від 1 червня 2017 року № 396 акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. У акті перевірки зазначається детальна інформація щодо виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства.
Одним із невід`ємних прав платника податків, відповідно до підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України, є право на подання до контролюючого органу письмових заперечень до акта перевірки у порядку, встановленому цим Кодексом.
Пунктом 86.7 статті 86 ПК України передбачено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками чи фактами і даними, викладеними в акті перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводить перевірку.
Отже, акт податкової перевірки є службовим документом, в якому зафіксовані виявлені при проведенні тієї або іншої податкової перевірки порушення, він є носієм доказової інформації про виявлені порушення та його зміст може бути оспорено шляхом подання до контролюючого органу за основним місцем обліку заперечень. Відповідно до пункту 58.1 статті 58 та пункту 86.8 статті 86 ПК України на підставі акта перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення.
У разі незгоди з контролюючим органом платник податків має право оскаржити прийняте рішення (податкове повідомлення-рішення) (підпункт 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 ПК України).
За змістом пункту 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу.
Зазначене свідчить про те, що доводи, судження, інформація акта перевірки, складеного особами, що її проводили, вивчається та оцінюється, зокрема начальником або заступником начальника контролюючого органу, і в разі наявності податкових порушень саме вони приймають податкове повідомлення-рішення, яке і визначає грошові зобов`язання платникові податків.
Сам по собі акт податкової перевірки та дії посадових осіб контролюючого органу зі складання цього акта не створюють правових наслідків у вигляді виникнення обов`язків, зміни чи припинення будь-яких прав платника податків, крім виникнення права на подання зауважень до акта.
Таким чином, акт перевірки не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання, й не є обов`язковим рішенням суб`єкта владних повноважень. Непідписання акта перевірки не можна ототожнювати, зокрема з непідписанням судового рішення, наслідки чого прямо встановлені в законі, чи непідписанням окремих рішень суб`єктом владних повноважень, коли негативні наслідки такого дефекту також можуть бути встановлені законом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 червня 2020 року у справі № 140/388/19.
Натомість, як вбачається з позовних вимог Спільного українсько-американського підприємства «УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД», предметом спору в рамках спірних правовідносин є податкові повідомлення-рішення від 11.03.2019 №0021265412, №0021275412 винесені відповідачем на підставі Акта перевірки у зв`язку із порушенням позивачем строку сплати суми грошового зобов`язання, визначеного пп. 257.5 ст. 257 ПК України. 
Так, відповідно до частини 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
В розумінні норми статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Зокрема, підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема, календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Пунктами 257.1 статті 257 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу.
За загальним правилом нарахування та сплати податків, визначеним в абзаці 1 пункту 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 257.3 статті 257 ПК України платник рентної плати до закінчення визначеного розділом ІІ цього Кодексу граничного строку подання податкових декларацій за податковий (звітний) період, що дорівнює календарному кварталу, подає до відповідного контролюючого органу за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, податкову декларацію, яка містить відповідні додатки.
Пунктом 257.5 статті 257 ПК України визначено, що сума податкових зобов`язань з рентної плати, визначена у податковій декларації за податковий (звітний) період, сплачується платником до бюджету протягом 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такої податкової декларації з урахуванням фактично сплачених авансових внесків.
Аналіз наведених норм свідчить, що платники зобов`язані сплатити рентну плату до 30 числа кожного місяця (у лютому - до 28 або 29 числа), у розмірі третини суми податкових зобов`язань з рентної плати, визначеної у попередній податковий (звітний) період в податковій декларації, а відтак податок, який не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Положеннями підпунктом 258.1.1 пункту 258.1 статті 258 ПК України визначено, що на платника рентної плати покладається відповідальність за правильність обчислення, повноту і своєчасність її внесення до бюджету, а також за своєчасність подання контролюючим органам відповідних податкових декларацій згідно із нормами цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Згідно з підпунктом 258.1.2 пунктом 258.1 статті 258 ПК України на суму податкових зобов`язань з рентної плати, що нарахована платником рентної плати за податковий (звітний) період, але не сплачена протягом 10 календарних днів, що настають за останнім календарним днем граничного строку подання податкової декларації, нараховується пеня в порядку, встановленому розділом ІІ цього Кодексу.
Статтею 126 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Як вбачається із Акта перевірки та оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, кількість днів затримки сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування нафти та природного газу відповідачем зазначено 365 днів. 
Водночас датою сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання позивачем в Акті перевірки контролюючим органом зазначено 30.01.2019. 
Втім, колегія суддів не погоджується із зазначеним, оскільки в матеріалах справи наявні копії платіжних доручень від 30.01.2018 за № 173 та № 174, які підтверджують, що ТОВ «СП «УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД» у строки, встановлені статтею 257 ПК України, сплачено рентну плату за користування надрами для видобування корисних копалин (нафта, природний газ) за грудень 2017 року по Богородчанському відділенню Надвірнянської ОДПІ ГУ ДФС.
Вказане дозволяє колегії суддів дійти висновку про дотримання СУ-АП«УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД» норм податкового законодавства та відсутність документального підтвердження контролюючим органом у висновках Акту перевірки порушення, у зв`язку із несвоєчасною сплатою податкових зобов`язань з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин (нафта, природний газ), при цьому, наявні матеріалах справи копії платіжних доручень спростовують зазначені в Акті перевірки висновки, стосовно наявності кількості днів затримки за грошовим зобов`язанням позивача, що є підставою для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.03.2019 №0021265412, №0021275412.
Також, колегія суддів дійшла висновку про відсутність передумов для зарахування податковим органом коштів, сплачених позивачем згідно з платіжних доручень від 30.01.2018 за № 173 та № 174 в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, передбаченого пункту 87.9 ст.87 ПК України, оскільки відповідачем не доведено наявності у позивача такого податкового боргу.
З огляду на викладені обставини справи, на переконання колегії суддів рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні усіх обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому, висновки суду не відповідають фактичним обставинам, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною першої статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 1 921, 00 грн.та 2881, 50 грн - за подання апеляційної скарги, що підтверджується платіжними дорученнями від 07.06.2019 № 489 та  від 22.12.2020 №1506. 
Враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про повне задоволення позову, витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 4 802, 50 грн. підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області.
Керуючись ст.ст. 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328  КАС України, суд,- 
П О С Т А Н О В И В:
          Апеляційну скаргу Спільного українсько-американського підприємства «УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД»- задовольнити. 
          Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року- скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов Спільного українсько-американського підприємства «УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД» до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень- задовольнити.
          Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішенняГУ ДФС в Івано-Франківській області від 11.03.2019 №0021265412, №0021275412.
          Стягнути з Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області(76018, м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, буд. 20; ідентифікаційний код: 39394463) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь Спільного українсько-американського підприємства «УкрКАРПАТОЙЛ ЛТД» (04053, м. Київ, пров. Несторовський, буд. 3-5; ідентифікаційний код: 23152126) витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 802, 50  грн. (чотири тисячі вісімсот дві гривні 50 коп.).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                                Л.В. Губська

Судді:                                                                                                    О.В. Карпушова

                                                                                                                       А.Г. Степанюк