УХВАЛА

12 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 826/20138/14
адміністративне провадження № К/9901/3948/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду    Кашпур О.В.    перевірив касаційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Міністерства доходів і зборів України, третя особа - Державна податкова служба України в особі Голови комісії з проведення реорганізації Ноняка Михайла Васильовича, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Міністерства доходів і зборів України, третя особа - Державна податкова служба України в особі Голови комісії з проведення реорганізації Ноняка Михайла Васильовича, у урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:
визнати протиправною бездіяльність Голови ДФСУ щодо не переведення ОСОБА_1 на рівнозначну посаду до новоутвореної установи (правонаступників Державної податкової служби України);
визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України, пов`язану з не розглядом рапорту ОСОБА_1 від 03 листопада 2014 року;   
зобов`язати Державну фіскальну службу України розглянути рапорт ОСОБА_1 від 03 листопада 2014 року та надати відповідь на нього в строк не пізніше десяти робочих днів з дати набрання законної сили судовим рішенням у даній справі;
визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової служби України від 09 квітня 2015 року №28-0 щодо звільнення з посади та податкової міліції у запас Збройних сил ОСОБА_1 в повному обсязі;
поновити ОСОБА_1 на службі в органах податкової міліції на посаді першого заступника начальника Головного управління податкової міліції Державної податкової служби України з 09 квітня 2015 року;
зобов`язати Голову Державної фіскальної служби України (Голову комісії з припинення) Міндоходів і зборів України в строк не пізніше десяти робочих днів з дати набрання законної сили рішенням у даній справі призначити ОСОБА_1 за переведенням до Головного слідчого управління фінансових розслідувань  Державної фіскальної служби України на посаду начальника Головного слідчого управління фінансових розслідувань Державної фіскальної служби України або на іншу посаду, рівнозначну посаді Першого заступника начальника Головного управління податкової міліції Державної податкової служби України;
зобов`язати Державну фіскальну службу України в строк не пізніше десяти робочих днів з дати набрання законної сили судовим рішенням у даній справі повідомити Міністерство юстиції України шляхом направлення відповідного листа щодо скасування повідомлення про звільнення ОСОБА_1 та виключення (відкликання) з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», інформації стосовно звільнення ОСОБА_1 з підстав, передбачених; Законом України «Про очищення влади»;
стягнути з ДФС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 квітня 2015 року по дату винесення судового рішення у справі;
- зобов`язати Державну фіскальну службу України в строк не пізніше десяти робочих днів з дати набрання законної сили судовим рішенням у даній справі зарахувати ОСОБА_1 весь час вимушеного прогулу з 09 квітня 2015 до вислуги років, строків трудового та страхового стажу;
встановити судовий контроль за виконання рішення у справі;
судові витрати покласти на відповідачів.
Справа розглядалася неодноразово.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2019 року, з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 30 липня 2019 року, адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Голови Державної фіскальної служби України щодо не переведення ОСОБА_1 на рівнозначну посаду до новоутвореної установи (правонаступників Державної податкової служби України). Визнано протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України пов`язану з не розглядом рапорту ОСОБА_1 від 03 листопада 2014 року. Визнано протиправним та скасовано Наказ Державної податкової служби України від 09 квітня 2015 року № 28-о щодо звільнення з посади та податкової міліції у запас Збройних сил ОСОБА_1 в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано Наказ Державної фіскальної служби України від 25 червня 2015 року № 1886-о в частині звільнення з податкової міліції у запас Збройних сил ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на службі в органах податкової міліції на посаді Першого заступника начальника Головного управління податкової міліції Державної податкової служби України з 09 квітня 2015 року.
Зобов`язано Державну фіскальну службу України вжити заходів щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 03 листопада 2014 року у встановлений законом спосіб та надати відповідь на нього.
Зобов`язано Голову Державної фіскальної служби України розглянути у встановленому законом порядку рапорт ОСОБА_1 від 03 листопада 2014 року про переведення до Головного слідчого управління фінансових розслідувань Державної фіскальної служби України на посаду Начальника Головного слідчого управління фінансових розслідувань Державної фіскальної служби України або на іншу рівнозначну посаду. Зобов`язано Державну фіскальну службу України повідомити Міністерство юстиції України, шляхом направлення відповідного листа, щодо скасування Повідомлення про звільнення ОСОБА_1 та виключення (відкликання) із Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», інформації стосовно звільнення ОСОБА_1 з підстав передбачених Законом України «Про очищення влади». Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 квітня 2015 року по 14 червня 2019 року. Зобов`язано Державну фіскальну службу України зарахувати ОСОБА_1 весь час вимушеного прогулу з 09 квітня 2015 року до вислуги років, строків трудового та страхового стажу. Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 квітня 2015 року по 14 червня 2019 року у розмірі 481002,12 гривень. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Першого заступника начальника Головного управління податкової міліції Державної податкової служби України або на іншу рівнозначну посаду. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 9675,30 грн.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2020 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2019 року змінено, виключено з мотивувальної частини висновки про незастосування до посад ОСОБА_1 положень статті 3 Закону України «Про очищення влади». В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
04 лютого 2021 року відповідач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2020 року. Скаржник, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності    Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої    статті 328 КАС України    учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої    статті 328 КАС України    підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою    статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У касаційній скарзі відповідач зазначає, що касаційна скарга подається на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, проте не зазначає постанову Верховного Суду у якій викладено висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. 
Верховний Суд не бере до уваги доводи касаційної скарги про те, що оскільки справу розглянуто судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, суд помилково відніс її до справ незначної складності, оскільки законодавець обмежив право суду обирати такий вид розгляду справи, вимогами статті 257 КАС України.
Це означає, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження не свідчить про її незначну складність,  і не може бути підставою для відкриття касаційного провадження у даному випадку.
Інші доводи та аргументи скаржника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені  статтею 341 КАС України.
Отже, враховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судового рішення у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої    статті 332 КАС України.
Керуючись статтею    248, пунктом 4 частини п`ятої статті    332 КАС України,
У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Міністерства доходів і зборів України, третя особа - Державна податкова служба України в особі Голови комісії з проведення реорганізації Ноняка Михайла Васильовича, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                  О.В. Кашпур