ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/8906/15                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  28 січня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової служби України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України, Державної казначейської служби України, Головного управління ДФС у м. Києві, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів, 
ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду із клопотанням про заміну сторони (відповідача) у справі №826/8906/15, в якому просила замінити первинного боржника, зазначеного у виконавчому листі Окружного адміністративного суду міста Києва, виданому 02.10.2020 року у справі №826/8906/15, - Державну фіскальну служби України на її правонаступника - Державну податкову службу України.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року клопотання представника ОСОБА_1 про заміну сторони    у виконавчому листі задоволено.
Замінено сторону (боржника) у виконавчому листі №826/8906/15, виданому Окружним адміністративним судом міста Києва 02.10.2020 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2020 року у справі №826/8906/15 в частині зобов`язання поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві,    із Державної фіскальної служби України на її правонаступника - Державну податкову службу України. 
В апеляційній скарзі Державна податкова служба України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження. 
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
У провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва перебувала справа №826/8906/15 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України, Державної казначейської служби України, Головного управління ДФС у м. Києві, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2020 року у справі №826/8906/15, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2020 року, позовні вимоги було задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 15.04.2015 №355-0; зобов`язано Державну фіскальну службу України поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві; стягнуто з Головного управління ДФС у м. Києві (код ЄДРПОУ 39439980, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове утримання за час вимушеного прогулу за період з 16.04.2015 по 10.03.2020 у розмірі 195 102,40 грн., з вирахуванням розміру обов`язкових платежів. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Окружним адміністративним судом міста Києва 02.10.2020 року видано виконавчі листи про стягнення з Головного управління ДФС у м. Києві на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове утримання за час вимушеного прогулу за період з 16.04.2015 по 10.03.2020 у розмірі 195 102,40 грн., з вирахуванням розміру обов`язкових платежів та про зобов`язання Державної фіскальної служби України поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві.
Задовольняючи клопотання про заміну боржника правонаступником суд першої інстанції дійшов висновку про його обґрунтованість та наявність підстав задоволення останнього, оскільки Державна податкова служба України є правонаступником Державної фіскальної служби України   в частині обов`язків, що виникли за рішенням суду від 16.03.2020  року справі №826/8906/15.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду попередньої інстанції виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою  статті 129-1 Конституції України  судове рішення є обов`язковим до виконання.
Відповідно до частини першої  статті 379 КАС України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
Колегією суддів з`ясовано, що спірним у цій справі є питання можливості застосування механізму заміни сторони виконавчого провадження у випадку, якщо станом на час проведення виконавчих дій, боржник, який є суб`єктом владних повноважень, перебуває у стані припинення, але ще не припинений як юридична особа публічного права, проте, його управлінські функції передані іншій юридичній особі публічного права.
Аналогічне питання було предметом розгляду Верховним Судом у справі № 420/5772/18, який за наслідками касаційного перегляду ухвалив постанову від 10 вересня 2020 року, у якій, здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, яке регулює питання правонаступництва юридичних осіб публічного права, зробив такий висновок.
Виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка завершує його. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішення законної сили або за інших умов, встановлених законом. Сторони судового провадження на стадії виконавчого провадження набувають відповідної процесуальної якості, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені статусом сторони. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво. При цьому законодавством встановлено головну умову, за якої тягар боржника може бути перекладено на іншу особу - це вибуття сторони виконавчого провадження.
За приписами  статті 52 КАС України  у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Таким чином, процесуальне правонаступництво передбачено не лише у зв`язку зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб`єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі в разі заміни кредитора або боржника в зобов`язанні. Процесуальне правонаступництво в розумінні  статті 52 КАС України  допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.
Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок по відновленню порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід щодо переходу до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.
У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувались ліквідованим органом, не можуть бути припинені і підлягають передачі іншим державним органам, за виключенням того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.
Отже, правонаступництво в сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
У такому випадку також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.
Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама по собі має бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.
Отже, коли відбувається публічне правонаступництво, вирішальним є встановлення факту переходу повністю чи частково функцій (адміністративної компетенції) від одного суб`єкта владних повноважень до іншого, а не факту державної реєстрації припинення вибувшого з публічних правовідносин суб`єкта владних повноважень як юридичної особи.
Правова позиція з цього питання викладена у постановах Верховного Суду від 05 січня 2021 року у справі № 200/9502/19-а, від 03 грудня 2020 року у справі № 805/2173/16-а, від 06 жовтня 2020 року у справі №804/958/17.
Судом першої інстанції встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», було утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Новостворена Державна податкова служба України відповідно до вказаної постанови Уряду від 18.12.2018 №1200 є правонаступником прав та обов`язків Державної фіскальної служби України у відповідних сферах.
За змістом розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №682-р «Питання Державної податкової служби», Уряд погодився з пропозицією Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення ДПС України покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 «Про затвердження Положення про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень ДФС України.
Відповідно до наказу Державної податкової служби України від 28.08.2019 №36, ДПС України розпочала виконання функцій і повноважень Державної фіскальної служби України.
Тобто, перехід функцій і повноважень від ДФС України до ДПС України відбувся.
Також судом встановлено, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державна податкова служба України (код ЄДРПОУ 43005393) створено як юридичну особу, про що 17.05.2019 року внесено запис № 10741350000085321.
Відтак, колегія суддів зазначає, що перехід функцій від Державної фіскальної служби України до Державної податкової служби України є фактом публічного правонаступництва, а ДФС України відповідає ознакам вибулої сторони виконавчого провадження.
Посилання скаржника на відсутність відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про фактичне припинення Державної фіскальної служби України як юридичної особи, колегія суддів відхиляє, оскільки це лише свідчить про відсутність підстав для правонаступництва в розумінні статті 104 Цивільного кодексу України. Проте, в даному випадку з дати початку виконання Державною податковою службою України функцій і повноважень Державної фіскальної служби України відбулося фактичне (компетенційне) адміністративне правонаступництво, оскільки саме нормами адміністративного права врегульовано умови та порядок передання адміністративної компетенції від Державної фіскальної служби України до Державної податкової служби України, а тому факт припинення (ліквідації) юридичної особи не є вирішальним.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №260/453/19.
Аргументи апелянта про те, що питання поновлення позивача на посаді відноситься до компетенції Головного управління ДПС у м. Києві,  що не було досліджено судом першої інстанції, колегія суддів оцінює критично, оскільки по-перше, обов`язок поновлення позивача на посаді саме ДФС України визначено рішенням суду, яке набрало законної сили,  по-друге, такі доводи апелянта жодним чином не стосуються питання заміни боржника правонаступником.
Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
За правилами  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ 

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанова складена в повному обсязі 02 лютого 2021 р.

Головуючий                    суддя                                        І.О.Лічевецький

суддя                                        В.П.Мельничук

суддя                                        О.М.Оксененко