Справа № 148/766/19
Провадження № 22-ц/801/666/2021
Категорія: 19
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року	Справа № 148/766/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача                Ковальчука О. В.,
суддів:                           Сала Т. Б., Якименко М. М.,
за участі секретаря Ліннік Я. С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Товариство з обмеженою відповідальністю "АгроЕталон Плюс", про визнання протиправним, незаконним та скасування розпорядження голови Тульчинської РДА,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області про залишення позову без розгляду, постановлену у цій справі 21 січня 2021 року у м. Тульчині суддею цього суду Ковганичем С. В., 
В С Т А Н О В И В:
В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Товариство з обмеженою відповідальністю "АгроЕталон Плюс" (далі – ТОВ "АгроЕталон Плюс"), про визнання протиправним, незаконним та скасування розпорядження голови Тульчинської РДА.
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 22 квітня 2019 року відкрито провадження у справі (а. с. 18).
21 січня 2021 року представник ТОВ "АгроЕталон Плюс" подав до суду першої інстанції заяву про залишення позову без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, оскільки позивач неодноразово не з`являвся в судові засідання, надаючі безпідставні заяви про відкладення справи безпосередньо перед судовими засіданнями. Також просив вирішити питання про стягнення з позивача судових витрат у відповідності до поданих документів.
Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 січня 2021 року позовну заяву залишено без розгляду, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "АгроЕталон Плюс" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8700,40 грн.
Не погодившись із постановленою ухвалою ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ТОВ "АгроЕталон Плюс" зазначило, що оскаржувану ухвалу вважає законною та обґрунтованою, тому просить апеляційний суд залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Також просило вирішити питання про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу під час апеляційного розгляду справи, проте доказів таких витрат не надало.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
З матеріалів справи вбачається, що з моменту відкриття провадження у справі було проведено лише три судових засідання, зокрема 25 липня 2019 року, 28 жовтня 2019 року та 29 січня 2020 року (а. с. 75-76, 95-99, 112-129).
Судові засідання у справі також були призначені на 08 квітня 2020 року (а. с. 130-133), 15 липня 2020 року (а. с. 140-146), 27 листопада 2020 року (а. с. 167-172), 21 січня 2021 року (а. с. 179-188), проте ОСОБА_1 08 квітня 2020 року (а. с. 138), 09 липня 2020 року (а. с. 150), 26 листопада 2020 року (а. с. 175), 20 січня 2021 року (а. с. 189) подавав заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку із встановленням на усій території України карантину, посилаючись на недопущення розповсюдження коронавірусу та вказував в одній із заяв, що він захворів, а в іншій, що знаходиться на самоізоляції, водночас, будь-яких доказів щодо хвороби позивача матеріали справи не містять. 
Отже, в судові засідання, призначенні на 27 листопада 2020 року та 21 січня 2021 року ні позивач, ні його представник, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи розписки (а.с.172, 186) та телефонограми (а.с.180, 188) повторно не з`явилися, а також не подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутність.
Відповідно до копії паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а. с. 9) та інформації, з поданих ним до суду заяв, останній проживає у м. Тульчині.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 " з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України встановлено карантин.
Постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 09 грудня 2020 року № 1236 продовжено дію карантину на всій території України до 28 лютого 2021 року. Дані постанови містять обмеження та заборони діяльності окремих суб`єктів господарювання, проте вони не встановлюють припинення діяльності суду.
В п.п. 10 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 №1236 визначено, що на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється: здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу і визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.
Відтак, прямої заборони перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі на даний час не встановлено. 
За таких обставин, оскільки позивач та його представник проживають в м. Тульчині, доказів неможливості їх з`явлення в судові засідання до місцевого суду матеріали справи не містять, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність перешкод у реалізації позивачем та його представником своїх процесуальних прав.
Відповідно до положень ст. 129 Конституції України та ст. 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
В свою чергу, явка сторони в судове засідання є суб`єктивним процесуальним правом, і як кожне суб`єктивне право це гарантовані законом вид і міра можливої або дозволеної поведінки особи і реалізація суб`єктивного права залежить від розсуду, бажання і волі уповноваженої особи.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Отже, відповідно до зазначеної норми закону залишення позову без розгляду у випадку повторної неявки позивача в судове засідання є можливим лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання; ненадходження від позивача заяви про розгляд справи за його відсутності.
При цьому, діюче цивільне процесуальне законодавство не пов`язує обов`язок суду залишити заяву без розгляду з поважністю повторної неявки позивача в судове засідання, яке в даному випадку до уваги не береться.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
Окрім цього, практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Також, Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2020 року у справі № № 658/1141/18 роз`яснив, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи.
Суд зауважив, що правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Отже, неявка в судові засідання позивача та його представника, які вважаються належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення ними своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виражаються у відсутності інтересу до поданого до суду позову, що, в свою чергу, призводить до затягування розгляду справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті виниклого спору.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
За таких обставин, враховуючи розумність строків розгляду справи, оскільки позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими про час, день і місце судових засідань повторно не з`явились до суду, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги про повторне нез`явлення позивача та його представника в судові засідання з поважних причин, повідомлених суду, апеляційним судом не приймаються, оскільки, відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, підставами для залишення позовної заяви без розгляду є виключно повторність неявки в судове засідання позивача, як ініціатора судового розгляду, належним чином повідомленого про день та час розгляду справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 січня 2021 року - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 січня 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.
Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий                                           О.В. Ковальчук
Судді :                                               Т. Б. Сало
                                                              М. М. Якименко

Повний текст постанови виготовлено 16 березня 2021 року.