Справа № 127/2-1455/2010
Провадження № 22-ц/801/492/2021
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Сопрун В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року	Справа № 127/2-1455/2010	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі:
       головуючого Сопруна В.В.,
       суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.,
               за участю секретаря судового засідання Кузьменка Б.І.,
               за участю сторін: державного виконавця – Сиридюк Т.В., представника АТ «Ощадбанк» - Лобанова О.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/2-1455/2010 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Сиридюк Тетяни Василівни, за участю заінтересованої особи Акціонерного товариства «Ощадбанк» про визнання дій неправомірними, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року, яка постановлена суддею Ан О.В. у Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 03 грудня 2020 року, 

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Сиридюк Т.В., в якій просила визнати дії державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій обл. Сиридюк Т.В. щодо відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №2-1455-2010 виданого Ленінським районним судом м. Вінниці 06 грудня 2010 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 – неправомірними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 60180090 від 01 жовтня 2019 року; зобов`язати суб`єкта оскарження повернути вищевказаний документ стягувачу в порядку ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження». Мотивуючи скаргу тим, що стягувачем пропущений строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року скаргу  ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з`ясовано усіх обставин справи, що мають значення для справи. Просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року, а скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» зазначило, що вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та постановленою з додержанням норм матеріального та процесуального права. Просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду – без змін. 

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості. 

Згідно з статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до статті 449 ЦПК України скаргу на дії державного виконавця може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідних законодавчих нормах не міститься переліку таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 жовтня 2019 року державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Сиридюк Т.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-1455-2010 виданого 06 грудня 2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» філії – Вінницького обласного управління заборгованість за договором іпотечного кредиту залишку боргу в розмірі 1018232,26 грн.

Як зазначила у своїй скарзі заявник про існування постанови про відкриття виконавчого провадження №60180090 від 01 жовтня 2019 року їй стало відомо 12 березня 2020 року, після ознайомлення її представника з матеріалами виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, представником скаржника ОСОБА_2 на електрону адресу Вінницького міського суду Вінницької області, саме 23 березня 2020 року (17:41 год) було направлено скаргу на дії ДВС (а.с.12), тобто в десятиденний строк з дня, коли скаржник дізналась про порушення своїх прав або свобод. 

За змістом статті 122 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 123 ЦПК України строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.

У системному аналізі вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчать про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якої пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

В порушення зазначених норм процесуального права суд першої інстанції не звернув уваги на ці обставини та не надав їм належної оцінки відповідно до вимог закону, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Водночас встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини п`ятої статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально.

За вказаних обставин апеляційний суд бере до уваги аргументи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню на підставі статті 379 ЦПК України, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст.285, 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 лютого 2021 року.

Головуючий                         Сопрун В.В.

Судді                                         Матківська М.В.
                                       
                                                       Міхасішин І.В.