ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

15 березня 2021 року
м. Харків

справа № 638/18816/18
провадження № 22-ц/818/1420/21

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - Пилипчук Н.П.,
суддів - Кругової С.С., Яцини В.Б., 

учасники справи:
позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»
відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», в особі представника Крилової Олени Леонідівни, на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 липня 2020 року, ухвалене суддею Рибальченко Л.М., -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору № б/н  22.12.2012 року у розмірі 14 874,34 грн. та судовий збір у розмірі 1762,00 грн. 

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що 22.12.2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та   ОСОБА_1  укладено договір №  б/н, у відповідності до умов якого ОСОБА_1   отримала кредит у розмірі  2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов договору   ОСОБА_1   зобов`язалась щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та комісію. 

У порушення умов кредитного договору №  б/н від  22.12.2012 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань,  ОСОБА_1   зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі в результаті чого станом на 13.11.2019 року має заборгованість в розмірі 14874,34 грн., а саме: 2748,72 грн. - відсотки за користування кредитом; 10941,13 грн. - заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання;  500,00 грн. - штраф (фіксована частина);  684,49 грн. - штраф (процентна складова).

25.09.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просила у задоволенні позову відмовити у зв`язку з тим, що нею було сплачено заборгованість перед позивачем у розмірі 17 946 грн., на підтвердження чого надано квитанцію.

09.12.2019 року до суду надійшла уточнена позовна заява позивача, в якій він просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ АБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.12.2012 року у розмірі 12874,43 грн., а саме: 1911,77 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 299,09 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 9574,31 грн. - заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання;  500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 589,26 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, вважає, що суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Просить суд оцінити докази та правові висновки, зазначені у постановах Верховного Суду, викладених у справах № 356/1635/16-ц від 10.04.2019 року, № 428/2873/17 від 28.03.2019 року, 755/2720/16-ц від 06.02.2018, № 666/388/16-ц від 17.04.2019 року.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1911,77 грн., а також не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, в анкеті-заяві відсутні домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 22.12.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») було укладено кредитний договір №б/н, шляхом підписання анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що дана заяви разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були наданні їй для ознайомлення у письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

За умовами укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем кредитного договору від 22.12.2012 року Банком надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2 000грн. на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі встановлених договором.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за кредитним договором відповідача станом на 13 листопада 2018 року мається заборгованість в розмірі 14874,34 грн.: 2748, 72 грн. - відсотки за користування кредитом, 10941, 13 грн. - пеня, 500грн. - штраф (фіксована частина), 684, 49 грн. - штраф (процентна складова).

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти

За змістом статей 525,526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень статей 610,611,625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Отже, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Так, Банком на підтвердження наявності не виконаних кредитних зобов`язань надано розрахунок заборгованості за договором та виписки по рахунку.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: 
• касові, банківські документи; 
• повідомлення банків; 
• виписки банків; 
• корінці квитанцій і касових чекових книжок. 

Згідно із бухгалтерським обліком, якість кредиторської заборгованості характеризується показниками, що відбивають своєчасність здійснення розрахунків по зобов`язанням. Приклад цього дає показник частки простроченої кредиторської заборгованості в загальному обсязі. Дані для розрахунку таких показників (саме розрахунку заборгованості) приводяться в розділі «Дебіторська і кредиторська заборгованість» Додатка до бухгалтерського балансу (форма № 5), який складається на підставі первинної бухгалтерської документації в розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». При цьому, у вказаному розділі наводяться дані про рух відповідних показників кредиторської заборгованості. 

Аналіз кредиторської заборгованості проводиться на підставі використання фінансової звітності, бухгалтерського балансу і форми № 5. Для того, щоб співвіднести динаміку величини кредиторської заборгованості зі змінами маштабів діяльності установи, при складанні розрахунку заборгованості, використовуються ряд коефіцієнтів оборотності кредиторської заборгованості, як показники фінансових результатів.

Таким чином, розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є похідним від первинної бухгалтерської документації та містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

З розрахунку вбачається, що банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами та штрафи.

У заяві-анкеті від 22.12.2012 року базова процентна ставка за кредитом не визначена.

Крім того у заяві-анкеті неможливо визначити чи зазначені умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Згідно розрахунку заборгованості, який надано позивачем у позовній заяві заборгованість за процентами за користування кредитом становить 2748, 72 грн., 10941, 13 грн. - пеня, 500грн. - штраф (фіксована частина), 684, 49 грн. - штраф (процентна складова).

Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження№ 14-131цс19).

Суд апеляційної скарги бере до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки спірні правовідносини та правовідносини, які були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, хоча і стосуються іншого відповідача, проте за характером є тотожними.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, зокрема, щодо порядку нарахування процентів за кредитним договором.

За таких обставин, колегія суддів вважає що нарахування відсотків, з 22.12.2012 року по 13.11.2018 року та штрафів суперечить умовам договору.

Колегія суддів вважає, що сплачені відповідачем грошові кошти Банк неправомірно відносив на погашення процентів та штрафів, в той час як процента ставка та штрафи договором не передбачені.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем 25.09.2019 року було погашено заборгованість за кредитним договором на суму 17 946 грн., тобто на суму більшу ніж заявлені позовні вимоги, на підтвердження чого надано квитанції (а.с. 57).

Після чого, 09.12.2019 року позивачем подано уточнену позовну заяву, якій він просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.12.2012 року у розмірі 12874,43 грн., а саме: 1911,77 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 299,09 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 9574,31 грн. - заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 589,26 грн. - штраф (процентна складова).

На підтвердження розміру заборгованості до суду позивачем надано розрахунок заборгованості та умовами договору укладеного між сторонами.(а.с.84-85).

Між тим, з вказаного розрахунку не можливо встановити яким чином у відповідача виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1911,77 грн., враховуючи, що станом на 13.11.2019 року така заборгованість була відсутня та у первісному позові вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту позивачем не заявлялась.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1911,77 грн.
Крім того, посилання апелянта на те, що підписавши анкету-заяву ОСОБА_1 прийняла та погодилася із запропонованими кредитором умовами, які викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, оскільки вони є складовою частиною договору, спростовуються фактичними обставинами справи, оскільки позивачем суду не надано належних та допустимих доказів того, що сторони погодили розмір процентів, штрафу та пені за кредитним договором від 22.12.2012 року.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», в особі представника Крилової Олени Леонідівни - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий -                                                                                                     Н.П. Пилипчук 

Судді -                                                                                                              С.С. Кругова 

                                                                                                                          В.Б. Яцина