ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2376/21 Справа № 192/2128/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року         колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого – судді Демченко Е.Л.
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

       У листопаді 2018 року АТ КБ “ПриватБанк” звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
       Вказували, що 17 грудня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти, зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, що стало причиною їх звернення до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 114 537 грн.59 коп. та судових витрат. 
       Заочним рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2020 року позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором б/н від 17 грудня 2007 року заборгованість за кредитом в розмірі 250 грн. 
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1762 грн. витрат по сплаті судового збору.
       В задоволенні іншої частини позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
       В апеляційній скарзі АТ КБ “ПриватБанк”, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду в частині відмови у стягненні суми та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що, відповідно до умов укладеного договору, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 21 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80% на рік на суму залишку заборгованості; на підтвердження використання кредитного карткового рахунку банком надана виписка; не можна вважати неукладеним договір після повного чи часткового виконання сторонами; місцевий суд безпідставно відмовив у стягненні відсотків по кредиту.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення змінити в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути документально підтверджену суму отриманих коштів в розмірі 250 грн., яка зазначена в анкеті-заяві, щодо стягнення інших сум, то позивачем, в порушення положень ст.81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів, на підтвердження вказаних вимог, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення інших сум задоволенню не підлягають. 
       Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції в частині обґрунтування відмови в задоволенні частини позовних вимог, виходячи з наступного.
       Встановлено місцевим судом і це підтверджується матеріалами справи, що 17 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , шляхом підписання заяви, згідно якої сторони узгодили, що кредитний ліміт дорівнює 250 грн., базова процентна ставка за кредитом 1,9% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 1%. Строк повернення кредиту не встановлений (а.с.8).
       У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення.
       Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, станом на 31 липня 2018 року, складає 114 537 грн.59 коп., з яких 9 621 грн.50 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 104 916 грн.09 коп. – заборгованість по процентам за користування кредитом з 05 листопада 2007 року по 31 серпня 2017 року (а.с. 5-7).
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
       Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
       Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було порушено вимоги ст.ст.1049,1054 ЦК України, в зв`язку з чим, позивач має право вимагати погашення наданого відповідачу кредиту. 
       З розрахунку позивача заборгованість ОСОБА_1 за кредитом складає 9 621,50 грн., що є простроченою заборгованістю за кредитом, в той час як сума поточної заборгованості за кредитом складає 0,00 грн.
       З системного аналізу положень Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку та ч.1 ст.1054 ЦК України слідує, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту,яке просить стягнути позивач у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти.
       Враховуючи, що в підписаних відповідачем документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту», колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, а тому заборгованість за простроченим тілом кредиту та нараховані на зазначену суму відсотки до стягнення не підлягають.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні частини позовних вимог.
       Керуючись ст.ст.374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

       Заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2020 року змінити в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні частини позовних вимог.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Повний текст постанови складено 10 лютого 2021 року.

               Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                                                               Макаров М.О.