Ухвала 
01 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 378/670/16
провадження № 61-378ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 05 серпня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Богуславської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення із житлового будинку та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми авансу, отриманого в рахунок продажу майбутнього житлового будинку,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про виселення із житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого приміщення; стягнення судових витрат.
У червні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про стягнення авансу, отриманого її представником ОСОБА_4 в рахунок продажу в майбутньому житлового будинку АДРЕСА_1 у розмірі 275 000 грн, що в еквіваленті становить 11 000 дол. США.
Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 05 серпня 2020 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 із житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого приміщення.
Зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 аванс, отриманий її представником ОСОБА_4 в рахунок продажу в майбутньому житлового будинку АДРЕСА_1 у розмірі 139 000 грн.
Постановою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Богуславського районного суду Київської області від 05 серпня 2020 року в частині вирішення зустрічного позову - без змін.
05 січня 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулися до Верховного Суду із касаційного скаргою на зазначені судові рішення.
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У поданій касаційній скарзі заявники, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не навели передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення конкретних випадків, наведених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження. Посилання заявника на постанову Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 18 «Про судове рішення у цивільній справі» не є посиланням на постанову Верховного Суду у розумінні пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України.
Згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
Враховуючи те, що заявники не виконали процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.
Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 389, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 05 серпня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року вважати неподаною та повернути заявникам.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                             В. В. Яремко