Ухвала
іменем України 
2 березня 2021 року
м. Київ
справа №759/3210/20
провадження №51-441ск21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                   ОСОБА_1 ,
суддів:                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
вивчивши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката                  ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня                 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року,
встановив:
За вироком Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Києва, визнано винуватим та засуджено за ч. 1                            ст. 121 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Районний суд встановив, що 6 січня 2020 року в приміщенні квартири АДРЕСА_1 в період з 22:30 до 23.00 між ОСОБА_6 та його рідним братом ОСОБА_4 на ґрунті тривалих неприязних відносин відбулася сварка, в ході якої ОСОБА_6 наніс два удари кулаком в обличчя ОСОБА_4 , після чого близько 23:00 пішов в свою кімнату.
В подальшому, ОСОБА_4 , відчуваючи до свого брата ОСОБА_6 тривалу особисту неприязнь, 7 січня 2020 року дістав з-під свого ліжка предмет ззовні схожий на металевий молоток та зайшовши до кімнати останнього, який спав, наніс йому вказаним предметом один удар в голову, чим заподіяв тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння.
Київський апеляційний суд ухвалою від 29 жовтня 2020 року залишив цей вирок без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеності винуватості засудженого ОСОБА_4 у вчиненні вказаного злочину, порушує питання про зміну судових рішень через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, вважаючи його занадто суворим. Зазначає, що місцевий суд не повною мірою з`ясував дані про особу засудженого, а саме те, що останній вперше вчинив злочин, у вчиненому, на думку захисника, щиро розкаявся, є громадянином похилого віку, так як                     6 квітня 2021 року йому виповниться 60 років. Вказує, що згідно                                           з повідомленням Київського міського центру медико-соціальної експертизи                     від 2 жовтня 2020 року ОСОБА_4 встановлено ІІІ групу інвалідності від загального захворювання довічно по діагнозу « Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ стадій». Просить пом`якшити ОСОБА_4 призначене покарання, застосувавши до нього положення ст. 69 КК.
Перевіривши доводи касаційної скарги захисника та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Згідно зі ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання             й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі.
Як убачається з наданих до касаційної скарги копій судових рішень, районний суд, дотримуючись принципу індивідуалізації, дав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину виходячи не лише з визначених                у ст. 12 КК формальних критеріїв, а й з особливостей конкретного кримінального правопорушення.
Так, обґрунтовуючи свій висновок у вироку щодо виду та розміру покарання, яке підлягало призначенню ОСОБА_4 згідно з вимогами ст. 65 КК, разом із ступенем тяжкості вчиненого злочину, який за класифікацією ст. 12 КК відноситься до тяжкого злочину, місцевий суд  також урахував й дані про особу засудженого, який раніше не судимий, не працює, не одружений, на обліку                     у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, його поведінку до та після вчинення злочину, думку потерпілого.   
Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав наявність ІІІ групи інвалідності у засудженого. Обставин, які його обтяжують, суд не встановив.
З огляду на ці обставини районний суд дійшов умотивованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі                         в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією кримінального закону за вчинений ним злочин, оскільки саме таке покарання, з урахуванням тяжкості скоєного злочину і даних про особу засудженого, буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Обставин, які би давали підстави для застосування до засудженого положень ст. 69 КК  судом першої інстанції встановлено не було.
Не дають підстав для застосування вказаної норми закону до засудженого ОСОБА_4 і наведені захисником у касаційній скарзі доводи, оскільки не містять у собі посилання на обставини, які би з огляду на положення ст. 69 КК можна було вважати такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
При призначенні покарання засудженому районний суд дотримався вимог статей 50 та  65 КК.
Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок суворості колегія суддів не вбачає.
Зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що при перегляді вироку цей суд погодився з рішенням районного суду щодо покарання призначеного   ОСОБА_4 за вчинений злочин, вказавши, що таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК та є справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішень місцевого та апеляційного судів та вмотивованість їх висновків з питань правильності призначеного ОСОБА_4 покарання захисник у касаційній скарзі не навів,  і таких даних зі змісту судових рішень не вбачається. 
Таким чином, зміст касаційної скарги та наведені у ній доводи не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає необхідним відмовити                             у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2  ч. 2 ст. 428 КПК. 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441КПК, Верховний Cуд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника                    ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року відносно засудженого ОСОБА_4 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                        ОСОБА_3