ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 листопада 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/1299/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,     
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

         розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року 
          у адміністративній справі № 280/1299/20 за позовом ОСОБА_1 до  Управління МВС України на Придніпровській залізниці про визнання протиправним та скасування наказу від 29.01.2020 №1 о/с, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 у повному обсязі, визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці №1о/с від 29.01.2020 "По особовому складу" щодо звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-148386) за п.64 "г" (через скорочення штатів) згідно з "Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", відповідно до пунктів 10 та 11 розділу XI Закону України "Про національну поліцію" з 29 січня 2020 року, а також зобов`язано Управління МВС України на Придніпровській залізниці (юридична адреса: 49038, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, буд. 108, код ЄДРПОУ 08602833): поновити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-148386) на посаді інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці з 29 січня 2020 року; та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення (заробітну плату) за період з 20 листопада 2019 року по 29 січня 2020 року в розмірі 24034,45 грн. і середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 січня 2020 року по день поновлення на роботі з розрахунку виплати за кожен календарний день. Крім того, визнав з необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя Управління МВС України на Придніпровській залізниці та стягнення на його користь з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці грошове забезпечення у межах суми стягнення за один місяць.
Заслухавши пояснення представника сторони, що прибув в судове засідання за викликом, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши за матеріалами справи повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, та правильність оцінки наявних у справі доказів у їх сукупності і застосування норм матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини, судова колегія дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, виходячи із нижченаведеного.
Предметом оскарження у цій справі є питання правомірності наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України №1о/с від 29.01.2020 "По особовому складу" щодо звільнення згідно з "Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" та відповідно до пунктів 10 та 11 розділу XI Закону України "Про національну поліцію" у запас Збройних сил (з постановленням на військовий облік) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-148386) за п.64 "г" (через скорочення штатів) з 29 січня 2020 року, із визначенням на день звільнення вислуги років на день звільнення 24 роки 04 місяця 00 днів.
Заначений наказ був підписаний Головою ліквідаційної комісії та слугував підставою для звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справі в запас з постановленням на військовий облік) за відсутності можливості подальшого використання на службі через скорочення штатів, що сталося внаслідок ліквідації Управління МВС України на Придніпровській залізниці відповідно до наказу МВС України від 08.06.2015 року № 664 «Про ліквідацію Управління МВС України на Придніпровській залізниці», в якому зазначено про повну ліквідацію УМВС України на Придніпровській залізниці, що був виданий на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування органів внутрішніх справ», наказу МВС України від 14.04.2015 № 431 «Про заходи щодо реформування ОВС» і затвердженого наказом МВС України від 22.06.2015 № 741 «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції» Переліку змін у штатах МВС, згідно якого у лінійному відділі на станції Запоріжжя УМВС України на Придніпровській залізниці було скорочено усі 110 посад та не введено жодної.
Позивач оскаржуючи в судовому порядку наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України №1о/с від 29.01.2020 "По особовому складу" з підстав: не додержання процедури звільнення працівників за скороченням штатів; неможливості звільнення особи з посади, якої не існує; не завершення процедури призначення на посаду та допущення до роботи, оскільки на підставі судових рішень відбулося поновлення на службі, а не на посаді; не прийняття на момент винесення наказу №1о/с від 29.01.2020 рішень про скорочення чисельності або штату працівників; невірного зазначення в оскаржуваному наказі підстави для звільнення; проведення звільнення у 2020 році із застосуванням наказів МВС, які вже були реалізовані та мали дію до 01.09.2015 року та до 07.11.2015 року; неправильного розрахунку суми грошового забезпечення та середнього заробітку за час вимушеного прогулу – просить: скасувати наказ УМВС України №1о/с від 29.01.2020, та зобов`язати Управління МВС України на Придніпровській залізниці поновити на посаді інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці з 29 січня 2020 року, а також виплатити на його користь грошове забезпечення (заробітну плату) за період з 20 листопада 2019 року по 29 січня 2020 року в розмірі 24034,45 грн. і середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 січня 2020 року по день поновлення на роботі з розрахунку виплати за кожен календарний день.
Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції беззаперечно встановив виходив, що наказом №664 від 08.06.2015 "Про ліквідацію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці" ліквідовано вказане управління та створено комісію з його ліквідації, а  наказом Міністерства внутрішніх справ України №741 від 22.06.2015 "Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції" було затверджено Перелік змін у штатах МВС, відповідно до якого скорочено 137 посад в УМВС України на Придніпровській залізниці та 110 посад у Лінійному відділі на станції Запоріжжя (скорочуються всі посади), а також відповідно до наказу УМВС України на Придніпровській залізниці №138 від 30.06.2015 "Про організаційно-штатні зміни в УМВС" було оголошено перелік змін у штатах УМВС та здійснено заходи для приведення в дію змін щодо оптимізації структури та штатної чисельності органів внутрішніх справ.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 починаючи з 03 березня 1999 року проходив службу в органах внутрішніх справ на різних посадах, останню з яких обіймав посаду інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя, маючи спеціальне звання старшого лейтенанта міліції, а його звільнення  зв`язку з ліквідацією Управління МВС України на Придніпровській залізниці та оптимізацією структури і штатної чисельності ОВС з 31 серпня 2015 року за пунктом 64 "г" Положення №114 (через скорочення штатів) з посади інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя у званні старшого лейтенанта міліції, відбулося на підставі наказу Управління МВС України на Придніпровській залізниці від 21 серпня 2015 року №80 о/с "По особовому складу", з визначенням вислуги років у календарному обчислені 17 років 11 місяців 02 дні.
Як встановлено за матеріалами справи, вперше за позовом ОСОБА_1 до УМВС України на Придніпровській залізниці, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 14 січня 2016 року    у справі № 808/7220/15 було відмовлено у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу УМВС України на Придніпровській залізниці № 80о/с від 21.08.2015 «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ України у запас (з постановкою на військовий облік) на підставі пункту 64 г (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя з 31.08.2015, і про зобов`язання поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя з 31.08.2015, із зобов`язанням виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 31.08.2015 по день поновлення на роботі та стягненням завданої моральної шкоди у розмірі 24000 грн.
Проте, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 808/7220/15 зазначену постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 14.01.2016 року було скасовано та прийнято нову постанову, якою визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці №80о/с від 21.08.2015 року «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ України у запас (з постановкою на військовий облік) на підставі п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя з 31.08.2015 року, а також зобов`язано Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 31.08.2015 року по 12.07.2016 року включно, у задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 судом відмовлено.
На виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 808/7220/15, наказом УМВС України на Придніпровській залізниці від 25 вересня 2015 року №88о/с "По особовому складу" на підставі довідки про тимчасову непрацездатність від 07 вересня 2015 року №017512 вирішено ОСОБА_1 вважати таким, який перебував на стаціонарному лікуванні у період з 20 серпня 2015 року по 07 вересня 2015 року та внесено зміни до наказу УМВС України на Придніпровській залізниці від 21.08.2015 року № 80 о/с у частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 , інспектора слідчого відділення лінійного відділу на стації Запоріжжя з 31 серпня 2015 року, якого вважати звільненим 08 вересня 2015 року у зв`язку з чим, позивачу пропонувалось надати трудову книжку до відділу кадрового забезпечення УМВС для зміни дати звільнення. А вже 08.08.2016 року Головою ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці було видано наказ № 4о/с "По особовому складу", яким старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя було звільнено у запас Збройних Сил України (з постановленням на військовий облік) за пунктом 64 "г" Положення №114 (через скорочення штатів) з 06 листопада 2015 року.
За результатом другого позову ОСОБА_1 , постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18 січня 2017 року у справі № 808/2924/16 визнано протиправними та скасовано накази УМВС України на Придніпровській залізниці від 25.09.2015 року № 88 о/с "По особовому складу" щодо внесення змін до наказу УМВС від 21 серпня 2015 року №80 о/с у частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 , інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя з 08 вересня 2015 року та наказу № 4о/с від 08.08.2016 року щодо звільнення ОСОБА_1 за пунктом 64 "г" Положення №114 з 06 листопада 2015 року. Після чого, наказом УМВС України на Придніпровській залізниці від 10.07.2017 року № 6о/с старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя, було звільнено у запас Збройних Сил України (з постановленням на військовий облік) за пунктом 64 "г" Положення № 114 (через скорочення штатів) з 06 листопада 2015 року.
           Крім того, ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від  08.02.2017 року у справі № 808/7220/15 було залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року, в якій заявлялося про скасування вказаної    постанови суду апеляційної інстанції та постановлення нової про задоволення позовних вимог в повному обсязі без дослідження доказів стосовно протиправності та скасування наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці № 80о/с від 21.08.2015 року "По особовому складу" в частині звільнення з органів внутрішніх справ України у запас (з постановкою на військовий облік) на підставі п.64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя з 31.08.2015 року, оскільки після постановлення вказаного рішення та набрання ним законної сили йому (позивачу) стало відомо, що його особова справа за вих. № 3/12-4206дск від 27.07.2015 року направлялась до відділу Головного управління Державної фельд`єгерської служби України в м. Запоріжжя для ознайомлення та вирішення питання щодо погодження на призначення на посаду офіцера фельдзв`язку та з огляду на відсутність позитивного рішення з цього приводу за вих. № 3/12-4655дск від 21.08.2015 року, і повернута його особова справа була на адресу УМВС України на Придніпровській залізниці тільки 25.08.2015, що свідчить про відсутність у ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці можливості прийняти належне рішення щодо подальшого проходження служби станом на момент прийняття наказу № 80/ос від 21.08.2015 року, та про відсутність у нього (позивача)  можливості подавати будь-які рапорти чи заяви на переведення.            Підставою для відмови у задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року слугувало те, що наведені заявником факти та обставини не свідчать про фактичну наявність будь-якої нововиявленої обставини, а лише вказують на те, що позивач не погоджується з висновками суду, викладеними в судовому рішенні, та всі доводи зводяться саме до оскарження постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року.	 	
     В подальшому, за результатом втретє поданого ОСОБА_1 позову до суду, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.08.2017 року у справі № 808/2300/17, було визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України на Придніпровській залізниці від 10.07.2017 року № 6 о/с "По особовому складу" щодо звільнення ОСОБА_1 за пунктом 64 "г" Положення № 114 (через скорочення штатів), і зобов`язано УМВС України на Придніпровській залізниці поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя УМВС України на Придніпровській залізниці з 06 листопада 2015 року – з підстав недотримання УМВС України на Придніпровській залізниці процедури звільнення, яка встановлена Положення № 114, яке не втратило чинності та є спеціальним законодавством, що регулює спірні правовідносини. Разом з тим, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2017 року було скасовано постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15.08.2017 року у справі № 808/2300/17, та відмовлено в позові ОСОБА_1 з підстав правомірності наказу про звільнення, оскільки судовим рішенням у справі № 8080/7220/15 ОСОБА_1 було відмовлено у поновленні на займаній посаді.
Проте, за результатами касаційної скарги ОСОБА_1 , постановою Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 808/2300/17 було скасовано постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2017 року, та залишено без змін постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15.08.2017 року. А за змістом вказаного рішення Верховного Суду, підставою для цього стало те, що хоча звільнення позивача і відбулось у зв`язку зі скороченням штатів, але в той же час за змістом пункту 64 "г" Положення № 114 звільнення у зв`язку зі скороченням штатів допускається лише при відсутності можливості подальшого використання на службі. Оскільки під час розгляду адміністративних справ № 808/7220/15 та № 808/2924/16 судами вже була надана оцінка та встановлені обставини недотримання УМВС України на Придніпровській залізниці вимог статті 49-2 КЗпП України при прийнятті наказів від 21 серпня 2015 року № 80 о/с та від 08 серпня 2016 року № 4 про звільнення ОСОБА_1 за пунктом 64 "г" Положення № 114, а оскаржуваний наказ від 10.07.2017 року № 6 о/с про звільнення ОСОБА_1 на тих же підставах, то УМВС України на Придніпровській залізниці повторно не дотрималось процедури повідомлення про наступне вивільнення працівника персонально під підпис не пізніше, як за два місяці до звільнення, а в матеріалах справи відсутні, та відповідачем не надані відповідні документальні підтвердження відмови ОСОБА_1 від проходження служби в поліції. При цьому, після набрання рішеннями суду у справах № 808/7220/15 та № 808/2924/16 ОСОБА_1 звертався до УМВС України на Придніпровській залізниці з заявою про поновлення на роботі, однак позивачу було відмовлено та надано копію наказу, який є предметом оскарження у справі № 808/2300/17, тому виходячи з положень ст.5-1 КЗпП України та п.24 Положення № 114, Верховний Суд визнав, що належним способом захисту прав ОСОБА_1 , порушених внаслідок незаконного звільнення, є поновлення його на посаді інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя Управління МВС України на Придніпровській залізниці, з якої він був звільнений 06 листопада 2015 року.
Як правильно встановлено судом першої інстанції у цій справі, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 наказом УМВС на Придніпровській залізниці № 4 від 20.11.2019 було поновлено на посаді інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці з 06 листопада 2015 року, саме на виконання судових рішень, що підтверджується фактом зазначення у наказі № 4 від 20.11.2019 за підписом Голови ліквідаційної комісії підстави для його винесення (а.с.27), та направленими на адресу ОСОБА_1 листів від 20.11.2019 № 219 (а.с.28) та від 20.11.2019 № 220, в яких позивач повідомлявся ліквідаційною комісією УМВС України на Придніпровській залізниці про те, що на виконання постанов Запорізького окружного адміністративного суду від 15.08.2017 р та Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 808/2300/17, наказом № 10 о/с від 06.11.2017 було скасовано наказ УМВС України на Придніпровській залізниці від 10.07.2017 року № 6 о/с в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя УМВС України на Придніпровській залізниці з 06.11.2015 року, та поновлено   ОСОБА_1 на посаді інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя УМВС України на Придніпровській залізниці з 06.11.2015 року.
Вирішуючи ініційований позивачем у цій справі спір з приводу визнання протиправним та скасування Наказу УМВС України на Придніпровській залізниці №1о/с від 29.01.2020 "По особовому складу", яким старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-148386) інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя звільнено за п. 64 "г" (за скороченням штату) згідно з "Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", відповідно до пунктів 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про національну поліцію" з 29 січня 2020 року, з обчисленням вислуги років позивача на день звільнення: 24 роки 04 місяці 00 днів – суд першої інстанції спираючись на положення ст.19, ст.43 Конституції України, ч.1 і ч.2 ст.2 КАСУ, виходив з того, що правову основу служби в органах внутрішніх справ становлять Конституція України, закони та інші нормативно-правові акти, у тому числі нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, акти органів місцевого самоврядування, прийняті у межах їх повноважень, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, і відповідно, звільнення зі служби працівників ОВС повинно здійснюватися лише на підставах, передбачених законом, під якими вбачаються такі життєві обставини, що законодавчо визначаються як юридичні факти для припинення служби, та може здійснюватися виключно з дотриманням певних процедурних вимог, що мають різний зміст за кожною підставою звільнення, а недотримання цих вимог розцінюється як незаконне звільнення з відновленням особи на службі в ОВС на колишній посаді.
Зокрема, посилаючись на урегульованість порядку звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ спеціальним Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114, та на п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" яким роз`яснено обов`язок судів при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також на положення ч.1 і ч.3 ст.49-2 КЗпП України   -  суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність зазначення відповідачем в оскаржуваному наказі №1о/с від 29.01.2020 підстави для звільнення позивача згідно пунктів 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та п. "г" п. 64 (через скорочення штатів) Положення №114, оскільки приписи Положення №114 та пунктів 10, 11 розділу ХІ Закону №580-VІІІ, на які посилається відповідач, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі. 
Окрім цього, суд першої інстанції вказуючи на незаконність наказу №1о/с від 29.01.2020  про звільнення позивача, брав до уваги, що пункти 10 та 11 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ (далі – Закон № 580-VІІІ), які передбачають вирішення питання подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції до 06.11.2015 включно і діяли до вступу у дію Закон України, тобто до 07.11.2015, та відповідно,  ці норми не можуть бути застосовані до ОСОБА_1 , якого було поновлено на посаді 20.11.2019. Тобто, на думку суду першої інстанції, після поновлення 20.11.2019 ОСОБА_1 на посаді інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя, до останнього повинна бути застосована правова процедура звільнення, яка виникла після поновлення на службі.
Також, на переконання суду першої інстанції , при  вирішенні питання про звільнення через скорочення штатів працівника міліції, який виявив бажання проходити службу в поліції, керівник органу прямо зобов`язаний був розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється, що передбачено п.8, п.9, п.10, п.11 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №580-VІІІ, а правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи є однією із гарантій забезпечення права громадян на працю, передбачених у статті 5-1 Кодексу законів про працю України.
За вказаних у попередньому абзаці обставин, суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що позивач 28.10.2019 звертався до відповідача з відповідним рапортом про вирішення питання щодо працевлаштування в органи поліції, що підтверджується листом УМВС України на Придніпровській залізниці за вих.№220 від 20.11.2019, але будь-якої перевірки на відповідність вимогам до поліцейських та розгляду кандидатури ОСОБА_1 для зайняття вакантних посад у відповідності до вимог пунктів 9, 12, 13 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" шляхом видання наказу з цього приводу, не здійснено. А ліквідаційною комісією навпаки у листах за вих.№220 від 20.11.2019 та віх.№ 6 від 15.01.2020 зазначено про не наділення ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці  повноваженнями щодо працевлаштування на посаду поліцейського.
При цьому, суд першої інстанції при вирішенні спору у цій справі не взяв до уваги направлені на адресу позивача списки посад на які позивач має право працевлаштуватись самостійно з урахуванням рівня освіти та професійного досвіду, оскільки вказане повідомлення про наявність вакантних посад не свідчить про належне виконання відповідачем обов`язку щодо розгляду питання можливості подальшого використання позивача на службі та додержання процедури його звільнення. 
          Разом з тим, посилаючись на відсутність в матеріалах справи та не надання відповідачем  документального підтвердження відмови ОСОБА_1 від проходження служби в поліції, на що звертав увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 02.10.2019 по справі №808/2300/17, також як і не надано доказів проведення з 20.11.2019 по 29.01.2020 в УМВС України на Придніпровській залізниці оптимізації структури та змін штатної чисельності, тобто відсутнє підтвердження з боку відповідача щодо зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників - суд першої інстанції дійшов висновку, що у спірних правовідносинах позивач скористався наданим йому Законом №580-VІІІ правом на подачу рапорту про прийняття на службу до поліції та підтвердив свою згоду проходити службу в поліції, а відповідач  в свою чергу, не вчинив активних дій щодо пропозиції позивачу вакантних посад в органах Національної поліції, не здійснив проведення перевірки на відповідність вимогам до поліцейських та розгляду кандидатури позивача для зайняття вакантних посад у відповідності до вимог пунктів 9, 12, 13 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", шляхом видання наказу з цього приводу, а також не виконав обов`язку по працевлаштуванню працівника ліквідованої установи, що у сукупності свідчать про протиправність оскаржуваного наказу в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ.
На підтвердження правильності своєї правової позиції у цій справі, суд першої інстанції послався на рішення Верховного Суду України від 17.10.2011 (справа № 21-237а11), від 28.10.2014 (справа № 21-484а14), від 19.01.2016 (справа № 810/1783/13-а), в яких неодноразово висловлювалося про те, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи, а у разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про його реорганізацію, тому, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Також суд першої інстанції вказав на аналогічну правову позицію, висловлену Верховним Судом у постановах від 27.11.2019 у справі № 821/3724/15-а, від 08.04.2020 у справі №804/16489/15, від 23.04.2020 у справі №822/880/16, від 06.05.2020 у справі №821/3731/15-а.
Окрім вищевикладеного, посилаючись на положення п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення", та на надання відповідачем до суду будь-яких даних про своєчасне та повне подання територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформації про ліквідацію, реорганізацію або перепрофілюванням установи, скорочення чисельності або штату працівників за два місяці до вивільнення, а також з огляду на те, що попередження ОСОБА_1 про скорочення посади інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя УМВС України на Придніпровській залізниці відбулося на підставі наказу МВС України №741 від 22.06.2015 "Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції", який вже був реалізований до поновлення позивача на посаді 20.11.2019, і відповідно, не може бути  підтвердженням прийняття рішення про скороченням чисельності або штату працівників після 20.11.2019 - суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем того, що УМВС України на Придніпровській залізниці не було дотримано вимоги чинного законодавства при звільнені ОСОБА_1 за п.п. "г" п. 64 Положення №114 (скорочення штату), у зв`язку із чим суд визнав за необхідне визнати протиправним та скасувати наказ №1о/с від 29.01.2020, і поновлення позивача на попередній посаді з 29 січня 2020 року згідно п.24 Положення №114, оскільки питання щодо обов`язкового працевлаштування працівників відповідача має вирішуватися ліквідаційною комісією УМВС на Придніпровській залізниці,  стосовно якого на час судового розгляду процес ліквідації не завершився, запис про державу реєстрацію припинення УМВС на Придніпровській залізниці як юридичної особи до ЄДР не внесений.
Водночас, скасування вказаного вище наказу та поновлення позивача на посаді, стало підставою для задоволення вимог позивача в частині виплати грошового забезпечення і середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розрахунок розміру яких суд першої інстанції перевірив з урахуванням положень пункту 24 Положення №114, та затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 Порядку обчислення середньої заробітної плати (п.1, абз.8 п.2 розділу 2,  абз.3 п.4 розділу 3 Порядку №100), а також: п.1.3 "Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", затвердженої Наказом МВС №499 від 31.12.2007 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за №205/14896 від 12.03.2008; п.3 Порядку і умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799; п.1 Постанови КМУ "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" №988 від 11.11.2015 і Додатків до неї, оскільки постанова КМУ "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №1294 від 07.11.2007, якою було встановлено посадові оклади працівників органів внутрішніх справ (додаток №14), оклади за спеціальними званнями (додаток №24) та надбавка за вислугу років (додаток №29) скасована на підставі постанови КМУ №704 від 30.08.2017 з урахуванням змін, внесених постановами КМУ №1052 від 27.12.2017 та №103 від 21.02.2018; Переліку посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого Наказом МВС України №138 від 17.02.2017, яким посада інспектора слідчого відділення лінійного відділу міліції відповідає посаді інспектора відділу (відділення) поліції (пункт 24 розділ 8 Наказу №138); п.12 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.06.2015, яким затверджено співвідношення спеціальних звань працівників міліції та поліції. 
Застосування наведених у попередньому абзаці нормативно-правових актів, суд першої інстанції мотивував тим, що при здійсненні розрахунку середнього заробітку позивача відсутні правові підстави для застосування вже скасованих окладів працівників міліції, оскільки навіть пенсії непрацюючих працівників міліції вже приведені до окладів та надбавок працівників поліції, тому необхідно врахувати оклади та надбавки встановлені постановами КМУ, які є чинними на час певної події. Відповідно, при здійсненні розрахунку грошового забезпечення позивача необхідно враховувати наступні вихідні дані, які передбачені законодавством та не можуть бути змінені за рішенням керівника органу: посадовий оклад - 2400 грн; оклад за спеціальним званням - 1600 грн; надбавка за стаж служби - 1800 грн., а також з урахуванням встановленого на момент звільнення позивача 31.08.2015 розміру надбавки за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби - 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років, та  премії позивача у  розмірі  20 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням, надбавки за стаж служби та надбавки за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби. З урахуванням перелічених складових грошового забезпечення позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що за аналогією закону місячне грошове забезпечення позивача складає: 2400 (посадовий оклад) + 1600 (оклад за спеціальним званням) + 1800 (надбавка за стаж служби 45%) + 2900 (надбавки за специфічні умови проходження служби 50%) + 1740 (премія 20%) = 10440 грн., а за один календарний день у місяцях складає: з 20 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року (10440грн/30х11=3828грн); з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року (10440 грн); з 01 січня 2020 року по 29.01.2020 (9860грн/31х29 = 9766,45грн), всього з часу поновлення на посаду 20.11.2019 по день звільнення 29.01.2020 грошове забезпечення складає - 24034,45 грн. Аналогічні розрахунки судом застосовані для обчислення суми виплати середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, починаючи з 30.01.2020 та по день поновлення на службі.
Пунктами 9, 10, 11 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, можуть були прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або неприйняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.
Під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції у цій справі, судовою колегією встановлено, що спір між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем виник з приводу звільнення позивача з посади інспектора слідчого відділення лінійного відділу міліції УМВС України на Придніпровській залізниці. Питання правомірності наказів про звільнення через скорочення штатів, що приймалися відповідачем по справі в особі Комісії з ліквідації Управління МВС України на Придніпровській залізниці створеної наказом міністра МВС України від 08.06.2015 рок № 664 (а.с.116), також як і вимоги позивача про поновлення на посаді, з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, вирішуються в судовому порядку з 2015 року, тобто, протягом вже майже п`яти років.  
Так, відповідно до наведеної у постанові  Верховного Суду від 02.10.2019 позиції (розділ VI), беззаперечно встановленим у спірних правовідносинах є той факт, що звільнення позивача відбулось у зв`язку зі скороченням штатів органів МВС України, яке сталося за Наказом заступника Міністра внутрішніх справ України "Про організаційно-штатні питання" від 06 листопада 2015 року N 1388, а підставою для скасування постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, та для залишення в силі постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року, як зазначила колегія суддів Касаційної інстанції  стало: 
- не дотримання процедури повідомлення позивача про наступне вивільнення за пунктом 64 "г" Положення N 114 (за скороченням штатів) персонально під підпис не пізніше, як за два місяці до звільнення (п.п.36,37 судового рішення ВС); 
- не надання належної оцінки зверненням ОСОБА_1 до УМВС України на Придніпровській залізниці з заявою про поновлення на роботі після набрання рішеннями суду у справах N 808/7220/15 та N 808/2924/16, в чому позивачу було відмовлено, хоча п.24 Положення N 114 обумовлено поновлення на попередній посаді осіб рядового, начальницького складу ОВС у разі незаконного звільнення, а однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у   статті 5-1 КЗпП України   правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (п.п.39,40,41 судового рішення ВС); 
- а також відсутність в матеріалах справи та не надання відповідачем відповідного документального підтвердження відмови ОСОБА_1 від проходження служби в поліції, хоча за змістом пункту 64 "г" Положення N 114 звільнення у зв`язку зі скороченням штатів допускається лише при відсутності можливості подальшого використання на службі (пп.35,38 судового рішення ВС). 
Як встановлено за матеріалами справи, на виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 15.08.2017 року та постанови Верховного суду від 02.10.2019 року по справі № 808/2300/17, Головою ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці було прийнято наказ «по особовому складу» № 4 від 20.11.2019 року (а.с.27), яким скасовано наказ УМВС України на Придніпровській залізниці № 11 о/с від 06.11.2017 року (винесений на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2017 року) та наказ УМВС України на Придніпровській залізниці № 6 о/с від 10.07.2017 року в частині звільнення з 06.11.2015 року старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-148386) інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя УМВС України на Придніпровській залізниці, і поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя УМВС України на Придніпровській залізниці з 06.11.2015 року.
Зазначений у попередньому абзаці наказ «по особовому складу» № 4 від 20.11.2019 року за підписом Голови ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці було направлено поштою на адресу ОСОБА_1 супровідним листом № 219 від 20.11.2019 року, в якому проміж іншого було запропоновано ОСОБА_1 надати до ліквідаційної комісії трудову книжку для внесення відповідного запису, та роз`яснено щодо виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу (а.с.28). Одночасно, вказаним супровідним листом на адресу ОСОБА_1 було направлено для підпису та повернення на адресу ліквідаційної комісії бланк офіційного попередження про наступне вивільнення на підставі наказу МВС України від 22.06.2015 № 741 «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції» у зв`язку з скороченням посади, яку займав позивач (а.а.30). Зазначене Попередження про офіційне звільнення підписано особисто позивачем ОСОБА_1 29.11.2019 року. 
Разом з тим, позивачем на ім`я Голови ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці надсилався рапорт від 28.10.2919 року щодо працевлаштування в органах поліції (а.с.166), в якому посилаючись на п.36, п.38 і п.40 постанови Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 808/2300/17 позивач вимагав виконати вимоги п.9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону «Про Національну поліцію», та враховувати його бажання проходити службу в поліції, вирішити питання про прийняття його на службу до поліції шляхом видання наказу про призначення на посаду, що заміщується поліцейськими, у підрозділах Національної поліції в Запорізькій області або будь-якому іншому органі (закладі, установі) поліції. На вказане звернення позивача, листом ліквідаційної комісії № 220 від 20.11.2019 року «Про розгляд рапорту» (а.с.29), ОСОБА_1 був повідомлений про прийняті накази МВС України: № 664 від 08.06.2015 «Про ліквідацію УМВС України на Придніпровській залізниці», № 431 від 14.04.2015 «Про заходи щодо реформування ОВС», № 741 від 22.06.2015 «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції» якими саме і скорочено усі посади в УМВС України на Придніпровській залізниці, а також позивачу роз`яснювалося, що ліквідаційна комісія УМВС України на Придніпровській залізниці не наділена повноваженнями щодо його працевлаштування на посаду поліцейського, але ліквідаційною комісією направлені до МВС України і по місту Запоріжжя, в тому числі до ГУ НП в Запорізькій області запити про наявність вакантних посад з урахуванням рівня освіти, професійного досвіду та місця мешкання позивача, з чим позивача обіцяно ознайомити після надходження відповідних списків. 
23.12.2019 року Ліквідаційною комісією УМВС України на Придніпровській залізниці, у складі: голови ліквідаційної комісії ОСОБА_2 і члена ліквідаційної комісії ОСОБА_3 було складено Акт (а.с.32-33), в якому зазначено, що на виконання Постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року і постанови Верховного суду від 02 жовтня 2019 року по справі № 808/2300/17, ОСОБА_1 роз`яснено, що: наказ УМВС України на Придніпровській залізниці 10 липня 2017 року № 6 о\с в частині звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 ; (М-1483 86), інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя Управління Міністерства внутрішніх справ України н; Придніпровській залізниці, з 06 листопада 2015 року, скасований; відповідно до п. 5 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію», визнано таким, що втрати чинність Закон України «Про міліцію» з 07.11.2015; постановою КМУ від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів МВС»  всі територіальні органи МВС були ліквідовані, в тому числі УМВС України на залізницях; у зв`язку з ліквідацією органів внутрішніх справ України Міністерства внутрішніх справ України перетворилось на цивільне відомство і в ньому скорочено всі атестовані посади. Отже, керівництво МВС України ліквідаційна комісія УМВС України на Придніпровській залізниці позбавлені можливості запропонувати ОСОБА_1 посаду атестованого працівник міліції, як в центральному апарату Міністерства внутрішніх справ, так і територіальних органах МВС України; керівництво МВС України і ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці не наділено компетенцією щодо призначення особи на посади в органах Національної поліції України. Призначення на посади поліцейських відбувається відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію України». При цьому, рішення щодо призначення особи на посади поліцейського є виключною компетенцією Голови Національної поліції України (керівника територіального органу поліції).
Також у вказаному Акті (а.с. 33) роз`яснено, що відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державно служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом, у зв`язку з чим зазначено, що ОСОБА_1 запропонувати вакантну посаду державного службовця для подальшого проходження служби в МВС України чи в територіальних органах МВС без проходження відповідного конкурсу не має правових підстав.
Разом з тим, в цьому ж Акті (а.с. 33) ОСОБА_1 запропоновано наявні ваканті посади надані Запорізьким обласним центром зайнятості: «Концерн «Міські теплові мережі» - юрисконсульт»; «ЛДП «Радіоприлад» - юрисконсульт, заступник начальника юридичної відділу»; «управління патрульної поліції - патрульний поліцейський»; а також вакантні посади надані Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області: «оперуповноважений»; «слідчий»; «дільничний інспектор поліції»; «інспектор з ювенальної превенції». ОСОБА_1 , ознайомився з зазначеним Актом 03.01.2020 року та підписав його, зробивши власноручно запис: «не погодився», а в графі запис «прошу вирішити питання щодо переводу на будь-яку посаду до ГУНП в Запорізькій області. До акту додається лист з відповідним проханням».
Як встановлено колегією суддів за матеріалами адміністративної справи, після ознайомлення 03.01.2020 року з Актом від 23.12.2019 (в якому запропоновано вакантні посади), ОСОБА_1 не подавався рапорт (заява) до  ГУНП в Запорізькій області про бажання вступити на службу в поліції та про намір зайняття одну із запропонованих ліквідаційною комісією УМВС України на Придніпровській залізниці в Акті від 23.12.2019 вакантних посад, не подавав заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття певної посади з зазначенням про надання згоди на проведення спеціальної перевірки відповідно до   Закону України   "Про запобігання корупції" і на обробку персональних даних відповідно до   Закону України   "Про захист персональних даних", також як і не подавав інших документів за переліком, передбачених ст.54 Закону «Про Національну поліцію» (копії паспорта громадянина України, копії документів про освіту; особової картки визначеного зразка, автобіографії та фотографії розміром і в кількості, визначених Типовим порядком проведення конкурсу; декларацію, визначену   Законом України   "Про запобігання корупції"; копію трудової книжки; медичної довідки про стан здоров`я; копії військового квитка або посвідчення особи військовослужбовця).
З урахуванням наведених у попередньому абзаці обставин, Головою ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці 29.01.2020 року було прийнято Наказ № 1 о/с «по особовому складу», яким згідно з Положеннями про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, відповідно до пунктів 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» було звільнено у запас Збройних сил (з постановленням на військовий облік) за п.64 «г» (через скорочення штатів) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-148386), інспектора слідчого відділення лінейного відділу на станції Запоріжжя, з 29 січня 2020 року (а.с.36), який саме і оскаржується позивачем у цій справі.
Виходячи з предмету спору у цій справі, першочерговим для зясування є питання правомірності наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці № 1о/с від 29.01.2020 "По особовому складу" (за підписом голови ліквідаційної комісії) щодо звільнення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-148386) за п.64 "г" (через скорочення штатів) з 29 січня 2020 року, а усі інші вимоги позивача у цій справі є похідними, судова колегія вважає за необхідне перевірити законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції саме з огляду на врахування дотримання відповідачем по справі при винесенні оскаржуваного наказу № 1о/с від 29.01.2020 настанов Верховного Суду, викладених у постанові колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.10.2019 по справі №808/2300/17, у зв`язку з чим судова колегія зазначає про наступне.
Визначальною підставою спору з приводу звільнення позивача з посади органів внутрішніх справ слугувало реформування системи Міністерства внутрішніх справ, що впроваджена була Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22.10.2014 року № 1118-р «Питання реформування органів внутрішніх справ України», яким схвалено розроблену Міністерством внутрішніх справ Стратегію розвитку органів внутрішніх справ України та Концепцію першочергових заходів реформування системи Міністерства внутрішніх справ, основним завданням якої є оптимізація структури МВС, який є цивільним політичним органом управління ряду окремих служб, до складу якого входять Національна поліція, Національна гвардія, прикордонна та міграційна служби, служба з надзвичайних ситуацій та інші служби (у разі їх утворення), що на державному рівні забезпечить їх діяльність і взаємодію між собою для виконання покладених на них завдань.
Ліквідація УМВС України на Придніпровській залізниці було розпочато Наказом Міністра МВС України №664 від 08.06.2015, винесеним відповідно до Закону «Про центральні органи виконавчої влади», Закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців», ст.ст.104, 105, 110, 111 Цивільного кодексу України, п.11 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 року № 401, та на виконання вимог Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування органів внутрішніх справ» Наказом.
А саме, пунктом першим Наказу Міністра МВС України №664 від 08.06.2015 вирішено: ліквідувати  УМВС України на Придніпровській залізниці; пунктом другим цього Наказу: створено комісію з ліквідації  Управління МВС України на Придніпровській залізниці та затверджено склад цієї комісії; а пунктом третім цього Наказу: голову комісії з ліквідації  Управління МВС України на Придніпровській залізниці зобов`язано вжити вичерпних заходів, передбачених законодавством щодо ліквідації УМВС України на Придніпровській залізниці як юридичної особи. (а.с.116).
Наказом Міністерства внутрішніх справ України №741 від 22.06.2015 "Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції" (а.с.117), відповідно до наказу МВС від 14.04.2015 року № 431 «Про заходи щодо реформування органів внутрішніх справ» та з метою оптимізації структури та штатної чисельності органів внутрішніх справ, було затверджено Перелік змін у штатах МВС, відповідно до якого скорочено 137 посад в УМВС України на Придніпровській залізниці та 110 посад у Лінійному відділі на станції Запоріжжя. Тобто, зазначеним наказом було скорочено усі без виключення посади (а.с.118)
Наказом Голови комісії з ліквідації – тво начальника УМВС України на Придніпровській залізниці №138 від 30.06.2015 "Про організаційно-штатні зміни в УМВС" (а.с.119) було оголошено перелік змін у штатах УМВС та здійснено заходи для приведення в дію змін щодо оптимізації структури та штатної чисельності органів внутрішніх справ. А саме, пунктом першим: оголошено перелік змін у штатах УМВС (а.а.120), а пунктом другим ВКЗ УМВС зобов`язано: невідкладно здійснити заходи передбачені ст.49-2КЗпП; скласти списки працівників, які перебувають на штатних посадах у підрозділах, що ліквідуються, і які перебувають у відпустках по догляду за дитиною; попередити про наступне вивільнення кожного працівника персонально під підпис не пізніше, як за два місяця до звільнення; відповідно до ст.50  Закону "Про зайнятість населення" подати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку з ліквідацією УМВС; здійснити заходи з відрядження (переведення) працівників, посади яких скорочені, за їх згодою та при наявності відповідних запитів, до інших органів внутрішніх справ (органів державної влади, установ, підприємств та організацій); вирішити питання про надання у найкоротші терміни відпусток та направлень для проходження обстеження військово-лікарською комісією працівникам, які підлягають звільненню з органів внутрішніх справ через скорочення штатів; а також здійснити заходи зі звільнення з органів внутрішніх справ через скорочення штатів з дотриманням відповідних пільг та компенсацій, видати належно оформлені трудові книжки, відповідні витяги з наказів про звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.
Наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1389 «Про затвердження Структури апарату Міністерства внутрішніх справ України» відповідно до Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» було затверджено структуру апарату МВС України, і з 06.11.2015 року в Міністерстві внутрішніх справ України відповідно до статті 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» було скасовано (скорочено) всі посади атестованих співробітників міліції та введено посади державних службовців, а  згідно до Закону України «Про Національну поліції» на території України починаючи з 07.11.2015 року припинено фінансування органів внутрішніх справ з державного бюджету.
Разом з тим, суд першої інстанції вищевикладених положень не взяв до уваги, також як і не врахував, що законодавцем визначено здійснення процедури ліквідації відповідача, тим самим суб`єктом, який і утворив дане управління (це є МВС України), а початок такої процедури настав з моменту видачі нормативно-правового акту, в якому прописані підстави для ліквідації, склад ліквідаційної комісії та її повноваження, а тому сам факт не виключення на сьогоднішній день з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ)   відповідача по справі, який перебуває на стадії припинення, не наділяє Ліквідаційну комісію УМВС України на Придніпровській залізниці повноваженнями відновлювати (скорочений раніше) штат посад атестованих співробітників міліції цієї установи, і працевлаштовувати на такі посади поновлених за рішенням суду працівників. Відповідач в свою чергу, покладений на нього чинним законодавством обовязок щодо поновлення на роботі згідно судового рішення та нарахування і виплати відповідних сум – виконав.
Підсумовуючи вищенаведене та з огляду на те, що на підставі прийнятого 02.07.2015 Верховною Радою України   Закону "Про Національну поліцію" №580-VІІІ, який набрав чинності 07.11.2015, втратив чинність   Закон України "Про міліцію" (п.5 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VІІІ), а згідно п.8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VІІІ визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), та інші працівники МВС України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів, а також враховуючи про вирішення постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, та ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ   згідно з додатком 2, до   переліку якого входить також Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці – судова колегія вважає за необхідне проаналізувати спір у цій справі на предмет необхідності застосування при його вирішенні правової позиції Верховного Суду України, сформульованої в постановах від 4 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14), яка до теперішнього часу враховується судами різних інстанцій.
Зокрема, згаданою у попередньому абзаці правовою позицією Верховного Суду України визначено, що «ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови», але «у разі покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію, і встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи».
Отже, у даному спірному випадку, беззаперечно встановленим є факт ліквідації органів внутрішніх справ (міліції), які мали статус юридичних осіб публічного права, та в якому скорочено уся сукупність установлених штатним розписом посад атестованих співробітників міліції, що відбулося згідно Закону №580-УІП та відповідних розпорядчих актів органів державної влади, в яких наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій міліції.
Так, орган міліції згідно ст.1 Закону «Про міліцію» визначений був як державний озброєний орган виконавчої влади, завданням якого відповідно до ст.2 Закону «Про міліцію» було: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення кримінальних правопорушень; участь у розкритті кримінальних правопорушень та розшуку осіб, які їх вчинили, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством; забезпечення безпеки дорожнього руху; захист власності від злочинних та кримінально протиправних посягань; виконання адміністративних стягнень; участь у поданні соціальної та правової допомоги громадянам. Разом з тим, на відміну від завдань і функціонального призначення ліквідованих органів міліції, Національна поліція України (поліція) визначена вже як державний правоохоронний орган, концептуальними завданнями якого є: співпраця, комунікація, надання сервісних послуг, а основними завданням є служити і захищати (ст.1, ст.2 Закону №580-УІІІ).
Наведені вище відмінністі по завданням, що покладалися на органи міліції та тих, що визначені Законом №580-VIII для Національної поліції, у сукупності із суттєвими змінами загальної системи поліції, її вертикалі та підпорядкування, а також зміною порядку відбору на службу до поліції на підставі конкурсу, фінансування поліції та громадського контролю за її діяльністю, судова колегія не вбачає підстав вважати повноваження ліквідованих органів міліції такими, що є тотожними (аналогічними) для новостворенних органів Національної поліції України. Заслуговує на увагу також той факт, що Законом №580-УІІІ не передбачено утворення в загальній системі поліції конкретної юридичної особи публічного права замість ліквідованого УМВС України на Придніпровській залізниці, яке входило до структури МВС України (ст.7 Закону «Про міліцію»), а виконання функціональних повноважень ліквідованого УМВС України на Придніпровській залізниці «діяльність у сфері охорони громадського порядку та безпеки» не покладалося на будь-який із перелічених у ст.13 Закону №580-УІІІ територіальних органів поліції
 Крім того, за матеріалами даної адміністративної справи встановлено, будучи обізнаним з приписами п.8 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VІІІ стосовно того, що «з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів», ОСОБА_1 своїм правом, передбаченим Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №580-VІІІ не скористався, та протягом трьох місяців з дня публікації цього закону (п.10) і відповідної заяви не надавав. 
Більш того, матеріали справи не містять в собі будь-яких доказів про виявлене ОСОБА_1 бажання вступити на службу в поліції шляхом його звернення до атестаційної комісії (протягом 2015 року), хоча п.9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VІІІ чітко було встановлено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. 
В подальшому, тобто, протягом 2016-2020 років, позивач також не звертався до ГУНП в Запорізькій області чи до поліцейської комісії з відповідними заявами, а  до участі у цій справі, також як і по справам за раніше розглянутими позовами   ОСОБА_1 , ні ГУНП в Запорізькій області ні інші особи, до повноважень яких входить розгляд питань з приводу прийняття на службу в поліцію, позивачем не залучалися, хоча відповідно до вимог ст.47 та ст.48 Закону №580-VІІІ призначення на посади поліцейських здійснюється за відповідними наказами посадових осіб органів (закладів, установ) поліції, і тільки за умови відповідності особи вимогам, визначеним ст.49 Закону №580-VІІІ, а також за наявності спеціальної перевірки та перевірки стану здоров`я, рівня фізичної і психофізіологічної підготовки особи, яка претендує на службу в поліції (ст.50 Закону №580-VІІІ). 
Тобто, навіть враховуючи закінчення 06.11.2015 тримісячного строку вираження волевиявлення щодо продовження служби у поліції, позивач не скористався своїм правом та не виявив свого бажання проходити службу у поліції шляхом звернення до відповідних органів Національної поліції України, хоча позивач мав таку можливість у період після ухвалення судами рішень по справам №808/7220/15, № 808/2924/16, № 808/2300/17 та в період дії прийних відповідачем відповідних наказів щодо поновлення на службі згідно судових рішень. Зазначене, що у сукупності з правилами визначення критерій придатностіь до служби, встановленими ст.ст.51-55, ст.57 Закону №580-VІІІ і Типовим порядком, затвердженим наказом МВС України 25.12.2015 № 1631 та Інструкцією, затвердженою наказом МВС України 17.11.2015 № 1465, вказує про відсутність на теперішній час підстав для застосування до позивача положень п.9 Розділу ХІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону №580-VІІІ для цілей продовження його служби у поліції (працевлаштування до поліції), а також свідчить про правомірність застосування відповідачем до ОСОБА_1 положень п.10 зазначеного розділу Закону №580-VІІІ, який чітко вказує на те, що  працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів, і указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, а відповідно до п.11 зазначеного розділу Закону №580-VІІІ встановлено, що перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до   "Прикінцевих та перехідних положень"   цього Закону.
За наведених вище правил, судова колегія вважає, що правова позиція Верховного Суд України у згаданих вище по тексту справах № 21 -8а14, № 21-108а14, №21-484а14, не може бут беззаперечним застосуванням до спірних у цій справі правовідносин. При цьому, судова колегі наголошує, що прийняття на службу у поліцію є правом відповідного органу поліції та не імперативним обов`язком, ці органи користуються в обумовлених законом рамках розсудої вирішення даних питань, а Ліквідаційна комісія УМВС України на Придніпровській залізниці свою чергу, не може бути зобов`язана, як роботодавець (держава), працевлаштувати ОСОБА_1 до органів поліції, як працівника ліквідованої установи МВС, оскільки відповідач по справі не наділений повноваженнями по працевлаштуванню до органів поліції, в тому числі і шляхом переведення зі служби з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України н; Придніпровській залізниці до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області.
Обговорюючи правомірність підстави звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора слідчого відділення лінейного відділу на станції Запоріжжя у запас Збройних сил (з постановленням на військовий облік) за п.64 «г» (через скорочення штатів), як це визначено у оскаржуваному по цій справі наказі Голови ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці від 29.01.2020 року № 1 о/с «по особовому складу», колегія суддів бере до уваги норми матеріального правами, якими повинен був керуватися та керувався відповідач по справі приймаючи вказаний наказ.
На момент виникнення спірних правовідносин між ОСОБА_1 та Ліквідаційною комісією УМВС України  на Придніпровській залізниці у 2015 році, порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки було врегульовано Законом «Про міліцію», відповідно до ст.18 якого було встановлено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі – Положення № 114), за приписами пункту 64 «г» якого, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.
На теперішній час розгляду цієї справи Закон «Про міліцію» втратив чинність, у звязку із вступом у дію Закону № 580-VІІІ «Про Національну поліцію», відповідно до пункту 1 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення визначено дату набрання чинності пунктами 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та Перехідні положення» з дня, наступного за днем його опублікування, тобто, з 7 листопада 2015 року. Відповідно, судова колегія аналізує визначену у Положенні № 114 підставу для звільнення згідно пункту 64 «г» (через скорочення штатів) у сукупності визначенними нормами Розділу ХІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 580-VІІІ трьома підставами для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі, що відповідає правовій позиції Верховного суду, висловленій у постанові від 20.09.2018 у справі. №815/497/16.
Так, вище по тексту постанови апеляційного суду вже зазначалося про те, що після винесення Головою Ліквідаційної комісії наказу по особовому складу № 4 від 20.11.2019 про поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора слідчого відділення лінейного відділу на станції Запоріжжя з 06.11.2011 року (а.с.27), позивач був 20.11.2019 року офіційно попереджений про скорочення його посади (а.с.30), а 23.12.2019 року позивачу було надіслано пропозиції вакантних посад, оформлених  Актом (а.с.32-33), з яким позивач ознайомився під роспис 03.01.2020 року, але будь-яких дій, встановлених Законом № 580-VІІІ, позивач не вживав, зокрема, безпосередньо до ГУ НП в Запорізькій області – не звертався, документів за встановлених Законом № 580-VІІІ переліком не подавав, мед.обстеження та спеціальну перевірку – не проходив, незважаючи на неодноразові розяснення йому відповідачем чинного порядку вступу до служби в поліцію, що на думку колегії суддів у сукупності свідчить про фактичну відмову позивача від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад. Оскільки після ліквідації УМВС України на Придніпровській залізниці в штатному розкладі вказаної установи відсутні посади поліцейських, які б могли бути запропоновані працівнику, у Ліквідаційної комісії УМВС України на Придніпровській залізниці була відсутня можливість подальшого використання на службі старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-148386) по посаді інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя. Відповідно, неможливість подальшого використання ОСОБА_1 на службі, судова колегія визнає законною підставою для прийняття відповідачем наказу про звільнення ОСОБА_1 за п.64 "г" (через скорочення штатів) відповідно до пунктів 10 та 11 розділу XI Закону України "Про національну поліцію" з 29 січня 2020 року.
Враховуючи вищевикладене, в тому числі: попередження позивача про майбутнє звільнення за скороченням штатів, невиявлення ним бажання проходити службу у поліції, та неможливість подальшого використання позивача на службі по посаді інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя, судова колегія дійшла висновку, що відповідач під час винесення наказу від 29.01.2020 року № 1 о/с с діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вказаного наказу Голови Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці про звільнення позивача відповідно до пункту 64 "г" (через скорочення штатів) не підлягають задоволенню.
Водночас, судодова колегія зазначає, що поданя ОСОБА_1 заяви щодо переводу його на будь-яку посаду до ГУ НП у Запорізькій області – не є належним доказом прояву позивачем свого бажання проходити службу в поліції, оскільки Ліквідаційна комісія за Законом  № 580-VІІІ не вирішує питання «переводу», а сам ОСОБА_1 не позбавлений права та можливості претендувати на працевлаштування в органах Національної поліції України на підставах та в порядку, передбачених цим Законом.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог та їх обґрунтування, системного аналізу положень наведених по тесту постанови апеляційного суду правових актів, оцінки висновків суду першої інстанції поданих сторонами доказів і всіх обставин справи в їх сукупності, судова колегія визнає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення вимог позивача у цій справі, а відтак  не вбачає підстав для скасування оскаржуваного наказу, який за висновком суду є правомірним, та, відповідно, не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині, а відтак пколегія суддів вважає за необхідне задоволенити вимоги апеляційної скарги відповідача та скасувати рішення судупершої інстанції у цій справі, прийнявши інше рішення по суті виниклого спору про відмову у задоволенні позову в повноту обсязі, оскільки вимоги позивача про поновлення його на посаді та стягнення на його користь грошового забезпечення (заробітної плати) за період з 20 листопада 2019 року по 29 січня 2020 року в розмірі 24034,45 грн. і середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30 січня 2020 року по день поновлення на роботі з розрахунку виплати за кожен календарний день, є похідними від вимоги про скасування наказу, а враховуючи відмову у задоволенні  зазначеної вимоги, відповідно не підлягають задоволенню і похідні вимоги.
Керуючись ст.ст.     242, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
                                                         П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці – задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року – скасувати.
          У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу УМВС України на Придніпровській залізниці №1о/с від 29.01.2020 року щодо звільнення у запас Збройних сил (з постановленням на військовий облік) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-148386), інспектора слідчого відділення лінійного відділу на станції Запоріжжя, з 29.01.2020 року про поновлення на посаді інспектора слідчого лінійного відділу на станції Запоріжжя Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці з 29.01.2020 року та стягнення грошового забезпечення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити у повному обсязі.
                    Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.    
  
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов