Ухвала
Іменем України 
16 січня 2021 року
м. Київ
справа № 429/12101/12
провадження № 51-4890 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року,
встановив:
За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області                            від 03 липня 2013 року  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 25 травня 2016 року вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня  2013 року щодо ОСОБА_4 залишив без зміни.
На підставі частини 5 статті 72 КК ОСОБА_4 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 31 серпня 2012 року по 25 травня 2016 року.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вказані судові рішення щодо ОСОБА_4 — без зміни.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2020 року заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2013 року щодо нього за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня                    2020 року залишено без зміни.
Ухвалою Верховного Суду від 07 грудня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах                    ОСОБА_4 , на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня         2020 року.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений ОСОБА_4 не погоджується з ухвалою апеляційного суду від 28 вересня 2020 року. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.  Одночасно просить поновити йому строк на касаційне оскарження.
Розглядаючи клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, Суд вважає таке клопотання передчасним, оскільки вказаний строк останнім не пропущений.
Перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_4 на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Суд дійшов до висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону. 
Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
Також, згідно з частиною 5 статті 427 КПК до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються. 
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:  істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Як убачається зі змісту касаційної скарги, ОСОБА_4 фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій. А саме, ненадання належної оцінки доказам у кримінальному провадженні, суперечливість доказів тощо. Тобто, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, що згідно зі статтею 438 КПК не відноситься до предмету перевірки у касаційному порядку.
Тобто, засуджений має навести обґрунтування щодо незаконності, на його думку, оскаржуваних судових рішень, якими було відмовлено в задоволенні заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, з урахуванням змісту статті 459 КПК.
Так, згідно з положеннями статті 459 КПК нововиявленими обставинами визнаються:штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Також, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, засуджений не обґрунтовує та не зазначає їх вплив на незаконність судових рішень, з урахуванням вимог статті 412 КПК.
Крім того, вимоги ОСОБА_4 стосуються ухвали суду апеляційної інстанції, однак зі змісту касаційної скарги вбачається, що він також вказує на незаконність ухвали місцевого суду, чим допустив неузгодженість своєї позиції та суперечності у своїй касаційній скарзі.  
Тобто, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що може бути підставами для скасування судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції. 
 
До того ж, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення;
 - скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
 - скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
 - змінити судове рішення.
Однак засуджений у касаційній скарзі ставить вимогу до касаційного суду про  скасування вказаної ухвали апеляційного суду щодо нього та призначення нового розгляду в суді першої або апеляційної інстанцій, однак такі вимоги не конкретизовані та  викладені не у відповідності до статті 436 КПК.
При цьому всупереч вимогам частини 5 статті 427 КПК ОСОБА_4  не долучив до касаційної скарги копії оскаржуваної ухвали апеляційного суду.
Також, в порушення вимог частини 3 статті 427 КПК засуджений не зазначає в касаційній скарзі чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
 
Таким чином, недодержання ОСОБА_4 вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
На підставі викладеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2020 рокузалишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.
 
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                               ОСОБА_3