ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 січня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/494/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: 
                                        судді-доповідача  Чумака С.Ю.,
                                                   суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,     

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління  Пенсійного фонду України в Запорізькій області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 травня 2020 року у справі № 280/494/20 (суддя І інстанції – Максименко Л.Я.)
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління  Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В:
ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
ОСОБА_1 (далі – позивач)  звернувся до суду з позовом до  Головного управління  Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку та виплати пенсії за період починаючи з 01.01.2018, з урахуванням усіх додаткових видів грошового забезпечення, зазначених у розрахункових листах, які йому надано супровідним листом, вих. № 59/4-493/22 від 16.08.2016, а саме: надбавка за інформаційно аналітичну роботу (код 12), надбавка за роботу з секретними матеріалами (код 19), надбавка за виконання ОВЗ (код 23), надбавка за роботу на конф. основі (код 26), за виконання спец, завдань (код 66), премія (код 94), вихідна допомога (код 96), матеріальна допомога на оздоровлення (код 105), матеріальна допомога на СПП (код 107), компенсація податку (код 169), прибутковий податок (код 180), ЄСВ (код 187), військовий збір (код 189), отримано грошове забезпечення (код 200), компенсація за речове майно (код 174);
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії з урахуванням усіх додаткових видів грошового забезпечення, зазначених вище, зі сплатою заборгованості, яка виникла за період, починаючи з 01.01.2018;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо зменшення нарахування відсотків з основного розміру пенсії з 71 % до 70 % в період з 1 січня 2016 року до дати складання цієї позовної заяви протиправною;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії з урахуванням 71 % грошового забезпечення, починаючи з 1 січня 2016 року зі сплатою заборгованості, яка виникла за вказаний період (враховуючи 71 % грошового забезпечення);
- зобов`язати відповідача здійснити виплату перерахованих пенсій у розмірі 100% відповідно вимог діючого законодавства;
- зобов`язати відповідача виплачувати ОСОБА_1 пенсію в подальшому з урахуванням перерахунку пенсії відповідно до пунктів 3 та 5 цього позову.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 травня 2020 року позов задоволений частково, а саме:
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зменшення  раніше призначеної ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії з 71% до 70 % відповідних сум грошового забезпечення.
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплатити заборгованість ОСОБА_1 по пенсії, призначеній відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виходячи з основного розміру пенсії у розмірі 71 % відповідних сум грошового забезпечення з 01.01.2018 в розмірі 100% суми підвищення пенсії, з урахуванням раніше виплачених коштів.
В іншій частині в позову відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції висновку Верховного Суду, який викладений у рішенні від 6 серпня 2019 року у зразковій справі № 160/3586/19, про те, що лише з 05.03.2019 (з дати набрання законної сили судовим рішенням, яким визнано нечинним п. 2 постанови № 103) мають виплачуватися в 100% розмірі суми перерахованої пенсії, а також про наявність у Кабінету Міністрів України компетенції на встановлення порядку виплати перерахованих сум. Крім того, зазначає про  неврахування судом постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 № 804, якою встановлено, що у 2019 році виплата пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262, здійснюється в розмірі 75% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 1 березня 2018 року. Разом з цим, жодних доводів чи заперечень в частині задоволення позову щодо основного розміру пенсії - 71% відповідних сум грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, з якого обчислювалася пенсія відповідачем в апеляційній скарзі не наведено.
В часині відмови від задоволення позову рішення суду першої інстанції не оскаржено.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Запорізькій області та з 01.10.2013 отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262) з розрахунку 71% грошового забезпечення (вислуга років 27) (а.с. 57).
21 лютого 2018 року Кабінетом Міністрів України винесено постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», пунктом першим якої постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) до 1 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (Офіційний вісник України, 2017 р., № 77, ст. 2374).
Пунктом 2 постанови № 103 визначено, що виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 року в таких розмірах:
з 1 січня 2018 року – 50 відсотків;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року – 75 відсотків;
з 1 січня 2020 року – 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.
У 2018 році пенсійним органом позивачеві здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2018 з розрахунку 70% грошового забезпечення (вислуга років 27) та визначено її  в розмірі 7595 грн з урахуванням попередньої суми пенсії 4304,78 грн та підвищення 3290 грн відповідно до постанови КМУ від 21.02.2018 № 103, проте відповідно до положень останньої вирішено виплачувати у 2018 році 50% від підвищення, тобто 1645,11 грн, а у 2019 році 75% від підвищення – 2467,67 грн, і лише з 1 січня 2020 року виплачувати позивачу повний розмір пенсії з урахуванням 100% підвищення – 3290,22 грн. (а.с. 17)
Тобто, відповідач зменшивши відсоток застосованого відповідачем при перерахунку його пенсії (з 71% на 70%) перерахував пенсію позивачеві в сторону збільшення, а потім зменшив виплату підвищення у відсотковому відношенні: з 01.01.2018 по 31.12.2018 у значенні 50%, а з 01.01.2019 – у значенні 75%, керуючись приписами Постанови № 103.
11.11.2019 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою, в якій, зокрема, просив про проведення перерахунку пенсії з 01.01.2018 у розмірі 100% підвищення суми пенсії. (а.с. 52)
Листом від 20.11.2019 № 2710/ч-9 ГУ УПФУ у Запорізькій області повідомило, що ч. 4 ст. 63 Закону  України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах передбачених Кабінетом Міністрів України. З урахуванням повноважень, наданих Законом,  Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 21.02.2018 № 103, на підставі якої з 01.01.2018 було проведено перерахунок пенсії. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 у справі № 826/3858/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, визнано протиправними та нечинними пункти 1,2 Постанови та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45. Відповідно до статті 8 Закону виплата пенсій військовослужбовців та прирівняних до них осіб забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Враховуючи, що бюджетні асигнування з Державного бюджету України Пенсійному фонду України після набрання чинності судовим рішенням не збільшувались, то виплата підвищених пенсій продовжується з урахуванням бюджетних асигнувань, визначених на цю мету. Разом з цим відповідач повідомив, що 14.08.2019 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 804, якою передбачено проведення протягом 2019 року виплати пенсій, призначених відповідно до Закону до 01.03.2018 та перерахованих з 01.01.2018 з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням відсоткової надбавки за вислугу років, у розмірі 75 %  суми підвищення пенсії, визначеної станом на 1 березня 2018 року. (а.с. 53)
Вважаючи протиправними дії пенсійного органу, зокрема, щодо зменшення як відсотку, застосованого відповідачем при перерахунку його пенсії (з 71% на 70%), так і  розміру пенсії за рахунок виплати у 2018 році 50% та у 2019 році 75% суми підвищення пенсії, перерахованого та визначеного з 01.01.2018 та з вимогою зобов`язати відповідача провести виплату його перерахованої пенсії виходячи з основного розміру пенсії у розмірі 71% відповідних сум грошового забезпечення  з 1 січня 2018 року  в повному обсязі без урахування розстрочки, передбаченої пунктом 2 Постанови КМУ № 103, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності зменшення розміру пенсії позивачу з 71% до 70% відповідних сум грошового забезпечення. Суд вказав, що у зв`язку з визнанням нечинним судом пункту 2 Постанови № 103, обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії скасовано,  тому позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо виплати позивачу перерахованої пенсії за вислугу років з 05.03.2019 (з дати набрання законної сили судового рішення суду апеляційної інстанції) до 31.12.2019  щомісячно 75% перерахованої пенсії підлягають задоволенню. У той же час, у відповідача виник обов`язок здійснювати виплату позивачу пенсії щомісячно, з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, починаючи саме з 01.01.2018. Разом з цим, відповідач навіть після визнання нечинною постанови КМУ № 103 не може здійснити перерахунок  пенсії, самостійно без наявності відповідної довідки визначивши складові грошового забезпечення позивача та їх розмір, тому в цій частині суд у позові відмовив.
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на те, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 травня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову не оскаржене,  а також те, що  апеляційна скарга не містить  жодних доводів чи заперечень в частині задоволення позову щодо основного розміру пенсії – 71% відповідних сум грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, з якого обчислювалася пенсія при її призначенні відповідачем, апеляційному перегляду підлягає законність і обґрунтованість такого рішення в частині задоволення позовних вимог про виплату перерахованої пенсії у зменшеному розмірі.
У ст. 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.
Відповідно до статті 1-1 Закону № 2262 законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Як вказувалось вище, відповідач перерахував пенсію позивачеві в сторону збільшення в розмірі 4304,78 грн, а потім зменшив виплату підвищення у відсотковому відношенні, керуючись приписами  пункту 2 Постанови № 103, яким було визначено, що виплата перерахованих пенсій здійснюватиметься не в повному обсязі. При цьому, виплату пенсіонерам в подальшому недоплаченої у 2018-2019 роках пенсії     постановою 103     взагалі не передбачено.
Отже, фактично зазначеними пунктами постанови №          103 зменшений розмір доплат до пенсій за результатами перерахунку у 2018 та 2019 роках, у зв`язку з чим у 2018-2019 роках пенсія позивачу виплачувалась в меншому ніж нараховано розмірі відповідно на 50% та 25% підвищення.

Разом з тим, за приписами частини 3     статті 52 Закону № 2262     виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія.

Апеляційний суд зауважує, що зменшивши виплату пенсії позивачеві упродовж 2018-2019 років, відповідач фактично частково припинив її виплату на підставі підзаконного нормативно-правового акту.

Проте, згідно з приписами пунктів 1 та 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Приписами частини 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року (далі – Закон № 1058-IV) встановлено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:
1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 
2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N 25-рп/2009); 
3) у разі смерті пенсіонера; 
4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 
5) в інших випадках, передбачених законом.
Отже, як приписи статті 1-1 Закону № 2262, так і приписи пункту 5 частини 1 ст. 49 Закону № 1058 визначають, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, зокрема і припинення виплати пенсії, може бути здійснена лише шляхом внесення змін до законів, а не шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів, які по іншому, ніж в законі, визначають такі умови і норми.
Законодавець в цих випадках не делегував право встановлювати інші випадки припинення виплати пенсії іншим владним суб`єктам.
Постанова КМУ № 103 є підзаконним нормативно-правовим актом, у зв`язку з чим при вирішенні спірних правовідносин слід керуватися правовим актом, який має вищу юридичну силу, в даному випадку Законами № 2262 і № 1058, які не передбачають можливості невиплати особі-пенсіонеру частини нарахованої пенсії на підставі рішення Кабінету Міністрів України. Натомість, як зазначалось вище ч. 3 ст. 52 Закону № 2262 містить чіткий припис про виплату пенсії за поточний місяць загальною, тобто повною, сумою і виключень з цього правила ні Закон № 2262, ні Закон № 1058 не передбачають.
Посилання відповідача на постанову КМУ № 103 є безпідставним, оскільки остання є підзаконним нормативно-правовим актом, у зв`язку з чим при вирішенні спірних правовідносин слід керуватися правовим актом, який має вищу юридичну силу, в даному випадку Законами № 2262 і № 1058.
Такий підхід при застосуванні норм права узгоджується з приписами ч. 3 ст. 7 КАС України, відповідно до якої у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надано Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Крім того, питання строків виплати доплат до пенсії за результатами проведеного перерахунку, тобто частини пенсії особи, а також розмірів такої доплати не охоплюються поняттям «порядок проведення перерахунку пенсії», тому право позивача на отримання перерахованого розміру пенсії за період з 01.01.2018 року, з урахуванням вже сплачених сум, має визначатися та визначається безпосередньо Законом № 2262-ХІІ, отже підпадає під дію статті 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист прав власності», а відповідні суми доплати до пенсії за результатом проведення перерахунку слід вважати «майном» у значенні цього положення, оскільки позивач отримав право на вказані суми виплат, яке як до прийняття, так і під час чинності постанови № 103, було передбачено Законом № 2262-ХІІ, отже, невиплата вказаних сум є втручанням у право позивача на мирне володіння майном.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 2040/7219/18.
При цьому, колегія суддів також враховує, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі №   826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2019 року, визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 постанови № 103  та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 826/3858/18 залишено без змін постановою Верховного Суду від 12.11.2019, в якій суд касаційної інстанції, зокрема вказав на відсутність у Кабінету Міністрів України права здійснювати розстрочку виплати перерахованої пенсії, оскільки системний аналіз статей 51, 52, 55, 63 Закону № 2262-ХІІ свідчить про те, що наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати порядок перерахунку пенсії не є тотожним та не визначає право встановлювати відстрочку або розстрочку виплати пенсії, тобто змінювати часові межі виплати.
З огляду на вказане Верховний Суд у зазначеній справі дійшов висновку, що оскаржувані пункти Постанови Кабінету Міністрів України № 103 всупереч вимогам  частини третьої статті 1-1, статті 43, частини четвертої статті 63 Закону № 2262, змінюють умови і норми пенсійного забезпечення військовослужбовців, зокрема позивача.
За таких обставин Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що пункти 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 103 є протиправними та такими, що не відповідають правовим актам вищої юридичної сили.
Отже, пункти 1, 2 постанови № 103 визнані протиправними та нечинними саме з підстав їх невідповідності приписам Закону № 2262, тобто правовому акту вищої сили. Оскільки ж така невідповідність існувала з моменту прийняття постанови № 103 і саме це є підставою для задоволення позову з 01.01.2018, то дата набрання законної сили судовим рішенням у справі № 826/3858/18 (05.03.2019) не впливає на дату, з якої позивач потребує судового захисту.
Тобто, відповідач протиправно з 1 січня 2018 року виплачував позивачу нараховану пенсію не в повному обсязі, а тому саме з 1 січня 2018 року права та інтереси позивача підлягають поновленню.
Посилання відповідача на те, що ним у  2019 році правомірно проведено виплату перерахованої пенсії позивача у розмірі 75% з огляду на приписи постанови КМУ № 804 від 14.08.2019, суд апеляційної інстанції також вважає необґрунтованими, оскільки, як зазначалось вище, у Кабінету Міністрів України відсутні повноваження змінювати встановлені Законом № 2262 умови пенсійного забезпечення, проте фактично постанова № 804 дублює положення п. 2 постанови № 103, які визнанні нечинними. 
Такий висновок підтверджується тим, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2020 року у справі №   640/19133/19, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2020 року, постанову № 804 визнано протиправною та нечинною з тих самих підстав, що і пункти 1 та 2 постанови № 103, а саме з підстав її невідповідності приписам статей 1-1, 51, 52, 55, 63 Закону № 2262-ХІІ.
За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав щодо зобов`язання відповідача виплатити позивачу пенсію з урахуванням 100 % підвищення (перерахованого з 01.01.2018) суми пенсії з 1 січня 2018 року.
При цьому, посилання апелянта на правову позицію, викладену в рішенні Верховного Суду від 6 серпня 2019 року у зразковій справі № 160/3586/19, про необхідність виплати пенсії в повному обсязі з 5 березня 2019 року, є безпідставними оскільки спірними у зразковій справі були правовідносини щодо протиправності дій органу Пенсійного фонду України стосовно зменшення розміру пенсії саме з 5 березня 2019 року і відповідно, Верховний Суд  розглядав правовідносини в межах заявлених позовних вимог, про що зазначено у рішенні. Тобто, період з 1 січня 2018 року по 4 березня 2019 року взагалі не був предметом розгляду в зразковій справі, оскільки позивачем такі вимоги не ставилися.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу залишає без задоволення, а рішення суду – без змін.
Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України є справою незначної складності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
На підставі викладеного, керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  Головного управління  Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 травня 2020 року у справі № 280/494/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

   
Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                  С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                  І.В. Юрко