ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«16» березня 2021 року 
м. Харків
справа № 636/4291/18
провадження № 22ц/818/2477/21
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів -          Хорошевського О.М., Яцини В.Б. 
за участю секретаря - Дмитренко А.Ю. 
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідачка - ОСОБА_3 , представник відповідачки - ОСОБА_4 ,
третя особа - Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 17 грудня 2020 року в складі судді Оболєнської С.А.
в с т а н о в и в:
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, який у подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що з 1997 року по 2002 року вони з ОСОБА_3 перебували у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення суду, на виконання якого 14 квітня 2009 року видано виконавчий лист, з нього стягувались аліменти на утримання сина. Станом на 04 лютого 2016 року у нього була заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 36 624,10 грн, яка повністю погашена 18 березня 2016 року.
Зазначив, що у вересні 2018 року йому стало відомо, що державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи, яку направлено до виконання за місцем його роботи. З вказаної постанови він дізнався, що ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 05 вересня 2016 року по справі №636/2145/16-ц зобов`язано державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості за аліментами з фактичного заробітку, який він одержував у період з 01 березня 2010 року по 01 грудня 2010 року та у період з 01 січня 2013 року по 04 лютого 2016 року, а у разі якщо в дані періоди він не працював, провести перерахунок, виходячи із заробітку, який він одержує на момент здійснення перерахунку. На виконання вказаної ухвали державним виконавцем складено довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 01 березня 2010 року по 01 травня 2018 року, згідно якої розмір його боргу склав 1 036 901,70 грн.

Не погоджуючись з розміром заборгованості зі сплати аліментів він подав до виконавчої служби заву про проведення перерахунку заборгованості, та 20 вересня 2018 року головним державним виконавцем здійснено перерахунок заборгованості і надано нову довідку-розрахунок заборгованості з аліментів за період з 01 березня 2010 року по 01 листопада 2016 року, згідно якої розмір його заборгованості на момент повноліття дитини склав 379 723,57 грн.

Вказав, що зазначені кошти в повному обсязі сплачені ним на користь відповідачки. Однак, відповідачка розпоряджалася даними грошовими коштами не за цільовим призначенням, зокрема, перераховувала на власний рахунок та рахунки інших осіб, на зовнішні реквізити, знімала готівку в іноземній валюті з комісією у банкоматах, купувала товари за кордоном, сплачувала комунальні та інші послуги тощо, та жодних витрат на сина не здійснювала. Грошові кошти отримані відповідачкою в рахунок погашення заборгованості за аліментами, але без жодних правових підстав привласнені нею і використані на власні потреби, не пов`язані з утриманням сина, що є підставою для стягнення з неї безпідставно отриманих коштів.

Просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 379 723,57 грн та сплачений судовий збір.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 17 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги та вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини у справі, не врахував, що сплачена ним сума коштів у рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів використана відповідачкою не на потреби сина. Застосування контролю органів опіки та піклування за цільовим витрачанням отриманої відповідачкою суми коштів було неможливим, оскільки син з 2016 року проживає за кордоном, йому виповнилось 20 років та сума заборгованості вже була витрачена. Залишення грошових коштів, отриманих від нього, у власності відповідачки, суперечить засадам справедливості, добросовісності, розумності та моральним засадам суспільства. У зв`язку з неможливістю застосування інших способів захисту прав ним обрано спосіб захисту шляхом стягнення з відповідачки коштів як безпідставно набутих, та судом помилково не застосовано до спірних правовідносин норму статті 1212 ЦК України. З банківських виписок по рахунку відповідачки вбачається, що отримані нею кошти як заборгованість зі сплати аліментів витрачені не на потреби сина.

15 березня 2021 року до суду апеляційцної інстанції від представника відповідачки надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідачка та її представник вважали, що рішення суду є законним, а апеляційна скарга - необгрунтованою. При цьому зазначили, що грошові кошти - це виникла заборгованість зі сплати аліментів позивача, які використовувалися виключно в інтересах дитини, яка проживає та навчається у м. Вільнюсі на платній основі. Вважали, що позивач не довів факт недобросовісності відповідачки щодо використання отриманих грошових коштів.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача коштів, сплачених ним у рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів, не вбачається.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 1997 року по 2002 рік перебували у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 01 грудня 2008 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі ј частини від усіх видів заробітку. Рішення звернуто до примусового виконання. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав. Рішення є чинним (а. с. 48-51, 52-54 том 1).

У червні 2016 року ОСОБА_1 звертався до Чугуївської міської ради із заявою щодо проведення перевірки умов проживання ОСОБА_5 та цільового використання сплачених ним аліментів. З листа Чугуївської міської ради від 04 листопада 2016 року вбачається, що на засідання комісії ОСОБА_3 не з`явилась, обстежити умови проживання дитини не вдалось (а. с. 55-56 том 1).

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 05 вересня 2016 року по справі №636/2145/16-ц зобов`язано державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за аліментами з фактичного заробітку, який він одержав у період з 01 березня 2010 року по 01 грудня 2010 року та у період з 01 січня 2013 року по 04 лютого 2016 року, а у разі якщо в дані періоди він не працював, провести перерахунок, виходячи із заробітку, який він одержує на момент здійснення перерахунку (а. с. 121-123 том 1).
На виконання вказаної ухвали державним виконавцем складено довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якої заборгованість ОСОБА_1 на момент повноліття дитини склала 1 036 901,70 грн.

Постановою головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві ВП № 50239280 від 23 травня 2018 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 у Приватному акціонерному товаристві «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України», та здійснено відрахування з доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 50% до виплати загальної суми боргу у розмірі 1 036 901,70 грн (а. с. 14-15 том 1).

12 вересня 2018 року ОСОБА_1 через представника звернувся до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою про проведення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів (а. с. 21-24 том 1).
З довідки-розрахунку заборгованості з аліментів за період з 01 березня 2010 року по 01 листопада 2016 року, складеної головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві 20 вересня 2018 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на момент повноліття дитини склала 379 723,57 грн (а. с. 16-20 том 1). 
За 2018 рік ОСОБА_3 отримано грошові кошти як аліменти в розмірі 343 782,98 грн, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми/джерела виплачених доходів та утриманих податків від 22 лютого 2019 року № 8721/6/99-99-08-02-01-15 (а. с. 146-147, 160-161 том 1).

З наявних в матеріалах справи виписок Акціонерного товариства «ВТБ Банк» та Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з рахунків ОСОБА_3 вбачається, що у період з вересня 2018 року по квітень 2019 року їй перераховано в рахунок сплати заборгованості з аліментів ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 379 723,57 грн (11 вересня 2018 року - 62 061,10 грн, 09 жовтня 2018 року - 66 876,09 грн, 13 листопада 2018 року - 61 294,75 грн, 19 грудня 2018 року - 60 586,97 грн, 09 січня 2019 року - 92 964,07 грн, 11 лютого 2019 року - 25 569,60 грн, 12 березня 2019 року - 10 370,99 грн) (а. с. 150-157, 236-241 том 1). 
Тобто, вказана заборгованість повністю погашена.

Як вбачається з листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 15 лютого 2019 року, за період з 15 лютого 2014 року по 25 січня 2019 року ОСОБА_3 неодноразово перетинала державний кордон України (а. с. 109-111, 130 том 1).

З 15 вересня 2016 року місце проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , 1998 року народження, зареєстровано у м. Вільнюсі (а. с. 179 том 1).

Відповідачкою надано до матеріалів справи копію заяви ОСОБА_6 , у якій він вказав, що аліменти від ОСОБА_1 отримував у повному обсязі готівкою та розподіляв їх на власні потреби, претензій до матері не має (а. с. 34 том 2).

У відповідності до вимог статей 141, 179, 180 ЦК України утримання батьками своїх дітей до повноліття є їх обов`язком. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. При цьому, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.  Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема, потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.
Відповідно до статті 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Отже, на орган опіки та піклування покладено здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів, який може здійснюватися як за власною ініціативою органу, так і за заявою платника

Для платника аліментів у разі нецільового витрачання аліментів передбачено право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Аналогічні висновки зроблено у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2019 року у справі № 711/11054/17 (провадження № 61-42009св18), від 02 лютого 2021 року у справі № 751/1396/19 (провадження № 61-18643св19).

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, провадження № 14-445цс18.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнень його вимог, просив стягнути з відповідачки суму грошових коштів у розмірі 379 723,57 грн як отриманих нею безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України.

Проте, як встановлено судом, спірну суму грошових коштів відповідачка отримала від позивача у вигляді оплати заборгованості зі сплати аліментів на утримання їхнього сина. Тобто, фактично кошти сплачені позивачем на виконання рішень суду про стягнення з нього аліментів та про зобов`язання державного виконавця провести перерахунок заборгованості, які не скасовані та є чинними. Розмір такої заборгованості позивачем не оскаржувався. Виплата коштів проведена шляхом відрахування коштів із заробітної плати позивача в ході виконавчого провадження.

Недобросовісність відповідачки в отриманні цих коштів та розпорядженні ними не встановлена, а позивачем в ході розгляду справи цей факт не доведений.

Матеріали справи не містять належних та достатніх доказів того, що ОСОБА_3 використала перераховану позивачем суму коштів, сплачених в якості аліментів, не за цільовим призначенням.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відповідачка знімала з банківської картки, на яку перераховувались кошти, гроші у банкоматах, здійснювала перекази іншим особам, купувала товари, оплачувала послуги тощо, не можуть бути взяті до уваги, оскільки це не підтверджує безпідставність отримання нею коштів та їх нецільове використання.

Крім того, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, а не її матері.

Син сторін, який на час сплати позивачем заборгованості з аліментів досяг повноліття, будь-яких претензій до ОСОБА_3 не має.

Таким чином, немає підстав вважати, що грошова сума, яку просив стягнути позивач, є безпідставно набутою відповідачкою, отже, суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав для застосування до спірних правовідносин статті 1212 ЦК України.

Фактично позовні вимоги про повернення сплачених аліментів на підставі статті 1212 ЦК України зводяться до повороту виконання, тоді як відповідно до частини 2 статті 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів поворот виконання не допускається, незалежно від того, в якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Обставин, за яких законом допускається поворот виконання рішення про стягнення аліментів, позивачем не доведено та судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неможливості застосування контролю органів опіки та піклування за цільовим витрачанням отриманої відповідачкою суми коштів висновків суду не спростовують та не свідчать про наявність підстав для стягнення з неї коштів.

Твердження ОСОБА_1 , що залишення грошових коштів, отриманих від нього, у власності відповідачки, суперечить засадам справедливості, добросовісності, розумності та моральним засадам суспільства, судова колегія відхиляє, оскільки факту безпідставного отримання коштів відповідачкою в ході розгляду справи не встановлено.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 17 грудня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 19 березня 2021 року.