ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року	Львів	Справа № 460/6270/20 пров. № А/857/274/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                           Гудима Л.Я., Довгополова О.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року про зупинення провадження у справі №460/6270/20 (суддя Жуковська Л.А., м. Рівне) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

У серпні 2020 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просила: а) визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у нарахуванні та виплаті за періоди з 22 травня     2008        року по 22 липня 2011 року включно, з 01 січня по 02 серпня 2014 року включно державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в передбаченому законом розмірі як інваліду ІII групи, захворювання якого пов`язане з Чорнобильською катастрофою; 
г) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити за періоди з 22 травня     2008        року по 22 липня 2011 року включно, з 01 січня по 02 серпня 2014 року включно пенсію у розмірі шести мінімальних пенсій за віком щомісячно і додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком щомісячно. 
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року зупинено провадження у справі №460/6270/20  за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду в адміністративній справі №510/1286/16-а.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1  оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що справа № 510/1286/16-а (провадження № 11-345апп19), яка розглядається Верховним Судом, не має жодного відношення до справи № 460/6270/20, оскільки правовідносини у цих справах не є подібними, а предмети позову в таких є відмінними. Разом з тим, питання, з приводу якого зупинено провадження у справі, можливо вирішити без зупинення провадження у справі, оскільки таке врегульовано чинним законодавством (ч.2 ст.87 Закону України “Про пенсійне забезпечення”), при цьому усталеною судовою практикою вироблено відповідні правові позиції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №815/1226/18).
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311, ч.2 ст.312 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №510/1286/16-а з посиланням на положення п. 5 ч. 2  ст. 236 КАС України  та беручи до уваги ту обставину, що формування відповідних правових позицій Великою Палатою Верховного Суду у справі №510/1286/16-а, враховуючи строки звернення позивача з даним позовом, може вплинути на наслідки розгляду цієї справи.
Так, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 02 квітня 2019 року на підставі ч. 5  ст. 346 КАС України  передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 510/1286/16-а за позовом особи до управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд зазначив що виняткова проблема полягає у необхідності формування відповідних правових позицій, для чого потрібно надати відповіді на такі питання:
1. Чи можуть судами застосовуватися у спорах стосовно соціального захисту (для обмеження розміру належних особі сум соціальних виплат) шестимісячні строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - КАС України (ст. 99 в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, та ст. 122 в чинній редакції), якщо предметом спору є неотримання особою регулярних (щомісячних тощо) соціальних виплат, які суб`єкт владних повноважень з власної вини не виплачував фізичній особі або виплачував у неповному розмірі?
2. Чи можуть суди застосовувати строки звернення до суду, встановлені процесуальним законом - КАС України (ст. 99 в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, та ст. 122 в чинній редакції), для фактичного встановлення строкових меж (може граничним меж) триваючого правопорушення у сфері реалізації соціальних прав та відповідно цим строком обмежувати доступ особи до суду?
3. Чи може бути факт нездійснення перевірки особою, якій державою призначено пенсію або інші постійні соціальні виплати, правильності нарахування уповноваженими суб`єктами владних повноважень конкретних сум таких виплат або невчасне звернення з відповідним позовом до адміністративного суду підставою для судового захисту її прав лише у межах останніх шести місяців, що передують даті звернення до суду?
4. Чи можуть суди не застосовувати відповідний процесуальний строк, а відповідно до ч. 6  ст. 7 КАС України  використовувати як аналогію закону до всіх зазначених вище спорів положення ч. 2  ст. 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення";  ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  та ст.ст.  51,  55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в яких міститься норма, згідно з якою нараховані (первинно встановлені за відповідною заявою фізичної особи) суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком?
Великою Палатою Верховного Суду від 26.06.2019 прийнято справу №510/1286/16-а до розгляду.
Поряд з цим, предметом спору у справі №460/6270/20 є відмова позивачу у виплаті державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю,  в розмірах відповідно шість мінімальних пенсій за віком та 50% мінімальної пенсії за віком до  ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Колегія суддів при розгляді цієї справи враховує, що положеннями  ст. 236 КАС України  розмежовано підстави, за яких суд має право зупинити провадження, а також, з настанням яких, суд зобов`язаний вчинити дану процесуальну дію.
Зупинення провадження у справі - це врегульована законом і оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї з передбачених в законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд.
Залежно від характеру підстав розрізняють два види зупинення провадження в справі: обов`язкове і факультативне. Обов`язкове зупинення провадження в справі передбачене тоді, коли в силу прямої вказівки закону суд зобов`язаний зупинити провадження незалежно від свого розсуду і від розсуду осіб, які беруть участь у справі. Обов`язковими є підстави, передбачені ч. 1  ст. 236 КАС України.
Факультативними є підстави, вказані в ч. 2 ст.236 КАС України.
Зокрема, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.
Разом з цим, Кодекс адміністративного судочинства України не містить визначення “подібні правовідносини”.
Тлумачення цього словосполучення міститься у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 (справа № 802/3999/15-а), від 03.07.2019 (справа № 826/27404/15).
За змістом вказаних постанов подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для застосування факультативного зупинення провадження у справі, передбаченого п. 5 ч. 2  ст. 236 КАС України, оскільки правовідносини не є подібними.
Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 05.11.2020 у справі №460/1904/19, від 28.01.2021 у справі №460/3316/20.
З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано зупинив провадження у даній справі на підставі п.5 ч.2 ст.236 КАС України.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З врахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції при розгляді даної справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, через що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись 139, 229, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року про зупинення провадження у справі №460/6270/20, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 17.02.2021.