П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
12 березня 2021 року                                                                      місто Київ
 
                                                                                                             справа № 357/2047/20
                                                                                                  провадження №22-ц/824/3870/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача - Стрижеуса А.М., 
суддів -  Поливач Л.Д., Шкоріної О.І., 
 
сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
третя особа: ОСОБА_3 
 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухвалене у складі судді Бондаренко О.В. 03 грудня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2012 року з нього на користь ОСОБА_2 на дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини його доходів. На даний час він перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_3 та від спільного проживання вони мають малолітню дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, а він не працює. Йому відомо, що відповідач вже проживає з іншим чоловіком. Вказані обставини є підставою для зменшення з нього аліментів, тому просив змінити розмір аліментів, які утримуються за рішенням суду від 26.11.2012 року, на 1/6 частину його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від  03 грудня 2020 року  відмовлено в задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1   подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати  та ухвалити нове судове рішення  про задоволення позовних вимог.
Суд першої інстанції, вірно встановивши обставини справи щодо  утримання мною  ще однієї дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не надав належної оцінки цьому факту.
Крім того, відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції посилався на те, що позивачем  не надано відомостей про погіршення матеріального стану. Разом з тим не врахував, що позивач  офіційно не працював і не працює. 
Крім того, позовні вимоги ґрунтувалися лише зі зміною його сімейного стану та появою у нього третьої дитини, а тому вважає, що суд мав  би зменшити розмір аліментів хоча б не до 1/6 частини його доходу, а до 1/4 частини.  
Відповідач  ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом встановлено,  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
11 жовтня 2019 року старшим державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київські області Козачук Н.А. було відкрито виконавче провадження № 60292301 (а.с.4), щодо виконання виконавчого листа № 2/1003/4091/2012, виданого 07.12.2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.09.2012 року і до досягнення дітьми повноліття.
З довідки - розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04.09.2020 року за № 112596, виданої старшим державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київські області Козачук Н.А. (а.с. 49) вбачається, що за період з січня 2020 року по вересень 2020 року ОСОБА_1 сплачувалися аліменти не в повному обсязі і періодично та станом на 04.09.2020 року заборгованість відсутня, в зв`язку зі сплатою ним боргу у вересні 2020 року в розмірі 12852,00 грн.
Також, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_6 , батьком якої є позивач - ОСОБА_1 , а матір`ю - ОСОБА_3 , яка працює в КЗ КОР «Білоцерківський багатопрофільний навчально - реалізаційний центр» з 01.09.2000 року на підставі наказу № 44 від 31.08.2000 року та з 13.11.2019 року по 17.03.2020 року знаходиться у соціальній оплачуваній відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами на підставі наказу № 116 від 13.11.2019 року.
 Ухвалюючи рішення про відмову в аздволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки розмір аліментів, визначений судом - 1/3 частина від доходів батька, який на даний час становить на одну дитину 1606,50 грн., є мінімальним для потреб дітей, до того ж даний розмір не перевищує мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначений спосіб стягнення аліментів відповідає положенням законодавства та інтересам дітей, їх рівню життя, фізичному, моральному, культурному, духовному і соціальному розвитку.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Як відповідачі, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання.
Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України ( із змінами внесеними Законом України № 2475-VІІ від 03.07.2018 року) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.
Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Згідно із ч.1, ч.2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, зокрема, у разі стягнення аліментів - 50 відсотків.
Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».
Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).
Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до положень вказаних норм зміна матеріального та сімейного стану платника аліментів можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.
Проте, факт народження у платника аліментів третьої дитини та ухвалення судом рішення про стягнення на її утримання аліментів, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дітей.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини -   ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та наявність відкритого виконавчого провадження № 60292301 (а.с.4), щодо виконання виконавчого листа № 2/1003/4091/2012, виданого 07.12.2012 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку
Позивач не надав суду доказів на підтвердження розміру своїх доходів. Разом з тим, зменшення розміру аліментів на утримання дітей буде мати як наслідок погіршення їх матеріального забезпечення.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,  висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Білоцерківського  міськрайонного суду Київської області  ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -  залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського  міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2020 року- залишити без змін.
Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач:                                         А.М. Стрижеус
 
Судді:                                                             Л.Д. Поливач
 
                                                                       О.І. Шкоріна