ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року 
м. Київ
справа №813/2229/17
адміністративне провадження №К/9901/9693/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Пасічник С.С., 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 (колегія суддів: Кузьмич С.М.,                                        Улицький В.З., Шавель Р.М.) у справі № 813/2229/17 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
                                                                 
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31.05.2017 №0008381407.
На обґрунтування вимог позивач зазначила, що сам факт проведення розрахункової операції із застосуванням реєстратора розрахункових операцій засвідчує факт оприбуткування готівкових коштів, оскільки інформація про суму виручки від здійснення операції зберігається у фіскальній пам`яті реєстратора розрахункової операції. 
Справа розглядалась судами неодноразово. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 (суддя-Костецький Н.В.) адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 31.05.2017 № 0008381407.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом податкове повідомлення-рішення винесене не у відповідності до закону, позивач був позбавлений можливості ознайомитися з розрахованою йому штрафною санкцією, а тому, за таким податковим повідомленням-рішенням не може виникати обов`язок щодо його сплати. Внаслідок викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що посадовими особами контролюючого органу податкове повідомлення-рішення від 31.05.2017 № 0008381407 винесене з порушенням порядку, визначеного чинним законодавством, а тому є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Натомість суд апеляційної інстанції, постановою від 05.03.2019 рішення суду першої інстанції скасовував, у задоволені позову відмовив, у зв`язку із тим, що позивачем не було забезпечено оприбуткування готівкової виручки від здійснення господарських операцій за період з 01.05.2017 по 18.05.2017, тобто не виконано вимоги законодавства щодо оприбуткування готівкових коштів в касі підприємства, у зв`язку з чим висновок контролюючого органу про порушення позивачем пункту 2.6 Положення № 637 є обґрунтованим.
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подала касаційну скаргу, в яких просить його скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції. Вказується, що суд апеляційної інстанції не вірно тлумачить вимоги приписів законодавства України про обіг готівки, так як в дійсності нею не вчинялось порушення, за яке застосований штраф оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням. 
У письмовому відзиві на касаційну скаргу позивача, яка надійшла до Верховного Суду відповідач просив її залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.  
Переглянувши рішення судів першої і апеляційної інстанцій в межах доводів касаційної скарги позивача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ГУ ДФС у Львівській області проведено перевірку ФОП ОСОБА_1 за дотриманням суб`єктом господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, про що 19.05.2017 складено акт                             № 0729/13/33/РРО/ НОМЕР_1 .
Згідно акту перевірки, відповідачем встановлено порушення позивачем пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 637, які полягали у неоприбуткуванні готівкових коштів від здійснення господарських операцій за період з 01.05.2017 по 18.05.2017, оскільки до книги обліку розрахункових операцій не було внесені записи на підставі фіскальних звітів за зазначений період.
За результатами перевірки та на підставі складеного акту, відповідачем, від 31.05.2018 винесено податкове повідомлення-рішення № 0008381407, яким на підставі абзацу третього статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» застосувало до ФОП                     ОСОБА_1 штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 113924,00 грн.
Вважаючи таке податкове повідомлення-рішення відповідача протиправними позивач звернувся до суду з відповідним позовом, у задоволені якого судом апеляційної інстанції було відмовлено, з чим не погоджується Суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.
 Згідно із приписами пункту 2.6. Положення про ведення касовий операцій у національній валюті в Україні (затверджено постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за № 40/10320) у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).
 Статтею 1 Указу Президента України від 12 червня 1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (далі - Указ № 436/95)визначена відповідальність за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки у вигляді фінансової санкції (штрафу).
Пунктом 1 частини першої статті 17 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» із змінами та доповненнями (далі - Закон №265/95-ВР) передбачено фінансові санкції за порушення вимог цього закону, а саме: за встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту проведення розрахункових операцій з використанням РРО або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через РРО з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання.
Аналіз зазначених положень свідчить про те, що об`єктивна сторона обох порушень, як того, що визначено абзацом третім статті 1 Указу № 436/95, так і того, що визначене пунктом 1 частини першої статті 17 Закону №265/95-ВР фактично полягає у одних і тих самих діях.
Як убачається зі змісту статті 25 Конституційного Договору, метою постановлення Указу № 436/95 було врегулювання відносин щодо належного обліку готівкових операцій суб`єктами підприємницької діяльності, які до цього не були належним чином урегульовані іншими законодавчими актами, а термін його дії обмежувався прийняттям відповідного закону.
Оскільки шляхом прийняття Закону №265/95-ВР ці правовідносини врегулював законодавчий орган, то Указ № 436/95 припинив дію як у частині визначення складу такого правопорушення як неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки, так і в частині встановлених за таке правопорушення санкцій, його положення уже не могло застосовуватися.
 З огляду на викладене, а також враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеної у подібних правовідносинах (постанова від 20.05.2020, справа № 1340/3510/18, провадження № 11-1160апп19) Верховний Суд, зазначає про незастосовність до спірних правовідносин положень абзацу третього статті 1 Указу № 436/95, та вважає за необхідне зазначити про неможливість їх застосування у правовідносинах, що виникли після набрання чинності Законом України №265/95-ВР.
Таким чином, в межах заявленого позову, Суд касаційної інстанції вважає, що оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення було правильно скасовано судом першої інстанції. Проте Верховний Суд вважає, що наведені в рішенні суду першої інстанції мотиви та підстави мають бути змінені на зазначені в цій постанові.  При цьому постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.  
Статтею 351 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351 Кодексу адміністративного судочинства України,           

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 скасувати. 
3  Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 змінити в мотивувальній частині.
4 В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2018 залишити без змін.
5. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	В.П. Юрченко І.А. Васильєва   С.С. Пасічник