Справа № 149/1492/20
Провадження № 22-ц/801/77/2021
Категорія: 32
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року	Справа № 149/1492/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач), 
суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В. П., 
за участі секретаря судового засідання Файчук Я. В., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП» про визнання правочинів недійсними, 
за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП», в інтересах якого діє адвокат Аксютін Роман Васильович, на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 21 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Войнаревича М. Г. в приміщенні суду в м. Хмільник, - 

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП» (далі - ПАТ «Зернопродукт МХП») про визнання правочинів недійсними.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що  ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,5938 га, кадастровий номер № 0524884200020020005, призначеної для ведення особистого сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лознянської сільської ради та земельної ділянки площею 3,1068 га, кадастровий номер № 0524884200020020002, призначеної для ведення особистого сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лознянської сільської ради, яка належала матері позивача ОСОБА_3 
ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2,5938 га, кадастровий номер № 0524884200020020006, призначеної для ведення особистого сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лознянської сільської ради та земельної ділянки площею 3,0898 га, кадастровий номер № 0524884200020020057, призначеної для ведення особистого сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лознянської сільської ради, яка належала батькові позивача ОСОБА_4 .
Стверджують, що вказані земельні ділянки безпідставно використовує відповідач. На звернення позивачів до керівництва ПАТ ««Зернопродукт МХП» на підставі чого ними використовуються вказані земельні ділянки, було отримано відповідь, що на підставі договорів оренди, строк дії яких не закінчився.
Позивачі, а також ОСОБА_3 (мати позивача) та ОСОБА_4 (батько позивача) договір оренди з ПАТ «Зернопродукт МХП» у 2008 році терміном на 15 років не заключали.
20 травня 2019 року позивачі звернулися до Хмільницького відділення Калинівського відділу ГУ НП у Вінницькій області з заявою про злочин, на підставі якої 21 травня 2019 року відкрито кримінальне провадження за частиною першою статті 358 КК України, відомості про що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 147 від 04 червня 2020 року, проведеної в ході розслідування кримінального провадження, підпис у графі «Орендодавець» поряд із рукописними написами « ОСОБА_1 » в договорі оренди землі «244/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «Зернопродукт МХП», в особі директора, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Підпис у графі «Орендодавець» поряд із рукописними написами « ОСОБА_2 » в договорі оренди землі «251/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ «Зернопродукт МХП», в особі директора, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.
Встановити чи підроблені підписи у договорах оренди землі № 306/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та ЗАТ «Зернопродукт МХП», в особі директора ОСОБА_5 , та договорі оренди землі № 250/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та ЗАТ «Зернопродукт МХП», в особі директора ОСОБА_5., під час проведення експертизи не представилось за можливе, у зв`язку із недостатньою кількістю порівняльного матеріалу, отриманого в ході досудового розслідування.
Виходячи з наведеного, положень статей 203, 205 ЦК України, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили визнати недійсними :
-договір оренди землі № 306/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та ЗАТ «Зернопродукт МХП», в особі директора ОСОБА_5 ;
-договір оренди землі № 244/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ «Зернопродукт МХП», в особі директора ОСОБА_5 ;
-договір оренди землі № 251/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ «Зернопродукт МХП», в особі директора ОСОБА_5 ;
-договір оренди землі № 250/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та ЗАТ «Зернопродукт МХП», в особі директора ОСОБА_5 ..

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 21 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано недійсним договір оренди землі № 244/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «Зернопродукт МХП», в особі директора ОСОБА_5.
Визнано недійсним договір оренди землі № 251/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року, укладений між  ОСОБА_2  та ЗАТ «Зернопродукт МХП», в особі директора ОСОБА_5.
В решті заявлених позовних вимогах відмовлено.
Стягнуто з ПАТ «Зернопродукт МХП» на користь ОСОБА_1 частину сплаченого судового збору, що складає 2036,72 грн.
Решту судових витрат залишено за позивачем ОСОБА_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки не підписання позивачами (орендодавцями) договорів оренди землі та не надання повноважень на його укладення й підписання іншій особі, свідчить про відсутність у останніх волевиявлення на укладення договорів оренди, а тому виходячи з положень передбачених частиною першою статті 215 ЦК України, позовні вимоги в частині визнання недійсних договорів оренди землі № 244/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року, № 251/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року, підлягають задоволенню у зв`язку з недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимоги, встановленої частиною третьою статті 203 цього Кодексу.
Разом із тим, встановити чи договір оренди землі № 250/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року, укладений між ОСОБА_4 та ЗАТ «Зернопродукт МХП», та договір оренди землі № 306/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ЗАТ «Зернопродукт МХП», на строк 15 років, підписані та укладені не ОСОБА_4 і не ОСОБА_3 , а іншими особами є неможливим, тому суд дійшов висновку, що у вказаній частині позовних вимог слід відмовити, оскільки належних, допустимих доказів не підписання, не укладання вказаних договорів з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , і неналежного виконання відповідачем норм Закону України «Про оренду землі» судом не встановлено.
При цьому, суд першої інстанції не знаходить підстав для застосування строків позовної давності до задоволеної частини позовних вимог.
Не погоджуючись із рішення суду в частині задоволених позовних вимог, ПАТ «Зернопродукт МХП», в інтересах якого діє адвокат Аксютін Р. В., подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні цих позовних вимог.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що на момент заключення договорів сторони мали необхідний об`єм цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним. З моменту укладання спірних договорів сторони належним чином виконували свої обов`язки, ПАТ «Зернопродукт МХП» як орендар по договорам, використовувало земельні ділянки згідно цільового призначення, виплачувало орендну плату. Жодного разу орендодавці не зверталися до орендаря із заявами про неналежне виконання умов договорів. Відповідачем сплачувалися податки з орендної плати. Висновок експерта № 147 від 04 червня 2020 року, який взятий судом першої інстанції до уваги, свідчить про те, що експерт прийшов лише до ймовірного висновку про те, що досліджуваний підпис виконаний не самими позивачами, а іншими особами. Зазначений висновок експерта не є належним та допустимим доказом на підтвердження належності факту підписання договорів оренди землі № 244/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року та № 251/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року.
Крім цього, позивачі отримували орендну плату за спірними договорами оренди землі, а тому володіли інформацією про існування спірних правочинів, відтак позивачами пропущено строк позовної давності.
Правочин, який не вчинено, не може бути визнаний недійсним.
У відзивах на апеляційну скаргу Касинюк Ю. І. , який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги ПАТ «Зернопродукт МХП», просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
У судовому засіданні адвокат позивача просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката Касинюк Ю.І., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 965292 від 19 листопада 2004 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,5938 га, кадастровий номер № 0524884200020020005, у відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4598734 від 08 червня 2013 року земельної ділянки площею 3,1068 га, кадастровий номер № 0524884200020020002, призначеної для ведення особистого сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лознянської сільської ради, яка належала матері позивача ОСОБА_3 на підставі державного акту серії ЯБ № 965289 від 19 листопада 2004 року.
Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 965293 від 19 листопада 2004 року, ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 2,5938 га, кадастровий номер № 0524884200020020006, призначеної для ведення особистого сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лознянської сільської ради та у відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 35536614 від 27 березня 2015 року земельної ділянки площею 3,0898 га, кадастровий номер № 0524884200020020057, призначеної для ведення особистого сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лознянської сільської ради, яка належала батькові позивача ОСОБА_4 на підставі державного акту серії ЯД № 396317 від 19 листопада 2004 року.
У відповідності до копії договору оренди землі № 244/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року, між ОСОБА_1 та ПАТ «Зернопродукт МХП» укладено договір про оренду земельної ділянки площею 2,5938 га, кадастровий номер № 0524884200020020005, призначеної для ведення особистого сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лознянської сільської ради, на строк 15 років. 
У відповідності до копії договору оренди землі № 251/2008 Л-Х-В від 0 вересня 2008 року, між ОСОБА_2 та ПАТ «Зернопродукт МХП» укладено договір про оренду земельної ділянки площею 2,5938 га, кадастровий номер № 0524884200020020006, призначеної для ведення особистого сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лознянської сільської ради, на строк 15 років. (а.с.26-29)
Також у відповідності до книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, вказані договори оренди, що знаходяться в архіві відділу Держгеокадастру у Вінницькій області наявні записи про реєстрацію вказаних договорів. 
Відповідно до листа відділу у Хмільницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 23 червня 2020 року № 0-2-0.25-190/119-20, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 2,5938 га, кадастровий номер № 0524884200020020005 станом на 01 січня 2020 року становить 101 837, 74 грн; нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 3,1068 га, кадастровий номер № 0524884200020020002, станом на 01 січня 2020 року становить 103 494, 33 грн; нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 2,5938 га, кадастровий номер № 0524884200020020006, станом на 01 січня 2020 року становить 101 833, 82 грн; нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 23,0898 га, кадастровий номер № 0524884200020020057, на 01 січня 2020 року становить 105123,15 грн. 
Всі зазначені земельні ділянки призначені для ведення особистого сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Лознянської сільської ради станом 
У відповідності до листа Хмільницького відділення Калинівського відділу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 24 червня 2020 року № 7144/222/03-2020 та висновку експерта № 147 від 04 червня 2020 року, встановлено, що слідчим Пугачем В.О. здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 12019020330000190 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України в ході якого було проведено почеркознавчу експертизу, відповідно до якої встановлено, що підпис у графі «Орендодавець» поряд із рукописними записами « ОСОБА_1 » в договорі оренди землі «244/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «Зернопродукт МХП, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис у графі «Орендодавець» поряд із рукописними записами « ОСОБА_2 » в договорі оренди землі «251/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ «Зернопродукт МХП, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою. 
Згідно копії договору оренди землі № 250/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року, між ОСОБА_4 та ПАТ «Зернопродукт МХП» укладено договір про оренду земельної ділянки площею 3,0898 га, кадастровий номер № 0524884200020020057, призначеної для ведення особистого сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лознянської сільської ради, на строк 15 років.
Згідно копії договору оренди землі № 306/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року, між ОСОБА_3 та ПАТ «Зернопродукт МХП» укладено договір про оренду земельної ділянки площею 3,1068 га, кадастровий номер № 0524884200020020002, призначеної для ведення особистого сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лознянської сільської ради, на строк 15 років. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки не підписання позивачами (орендодавцями) договорів оренди землі та не надання повноважень на його укладення й підписання іншій особі, свідчить про відсутність у останніх волевиявлення на укладення договорів оренди, а тому виходячи з положень передбачених частиною першою статті 215 ЦК України, позовні вимоги в частині визнання недійсних договорів оренди землі № 244/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року, № 251/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року, підлягають задоволенню у зв`язку з недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимоги, встановленої частиною третьою статті 203 цього Кодексу.
Разом із тим, встановити чи договір оренди землі № 250/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та ЗАТ «Зернопродукт МХП», та договір оренди землі № 306/2008 Л-Х-В від 01 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та ЗАТ «Зернопродукт МХП», на строк 15 років, підписані та укладені не ОСОБА_4 і не ОСОБА_3 , а іншими особами є неможливим, тому суд дійшов висновку, що у вказаній частині позовних вимог слід відмовити, оскільки належних, допустимих доказів не підписання, не укладання вказаних договорів з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , і неналежного виконання відповідачем норм Закону України «Про оренду землі» судом не встановлено.
При цьому, суд першої інстанції не знаходить підстав для застосування строків позовної давності до задоволеної частини позовних вимог.
Зазначений висновок суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог зроблений за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.
Згідно частини другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) відступила від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначаючи, що «правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Крім того, мотивуючи підставу для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів зазначила, що існує очевидна необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування пункту 6 статті 3 ЦК України та доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) у спорах про недійсність договору для забезпечення розумної передбачуваності судових рішень. Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі. Між тим, статтею 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. Зазначена норма виключає можливість укладення спірного договору шляхом вчинення конклюдентних дій, бо такий договір не може бути зареєстрований. Отже, враховуючи конкретні встановлені судами обставини справи, що розглядається, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) до правовідносин, що склалися між сторонами у цій справі».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зроблено висновок, що «за частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки);строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей4-6,11,17,19цьогоЗаконує підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. У справі, що розглядається, позивач звернувся з вимогою про визнання недійсними договорів оренди, посилаюсь на те, що ці договори не підписував, умови їх не погоджував, тож відповідач безпідставно відмовляє в поверненні використовуваних земельних ділянок позивачу як власнику цих земельних ділянок, покликаючись до умов договорів, підписаних невстановленою особою замість позивача. Суди попередніх інстанцій повно та достеменно встановили обставини справи, за якими спірні договори позивач не підписував та, відповідно, з істотних умов цих договорів не погоджував. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві та в додаткових поясненнях, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельних ділянок, вважаючи, що ці ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок(див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)).Тому у позові слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, а не з підстав застосування наслідків пропуску позовної давності, позаяк суд розглядає питання про застосування позовної давності лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності(див. постанови Великої Палати Верховного Суду від14листопада 2018року у справі №183/1617/16(пункти69-73,137-139),від 29травня 2019року у справі №367/2022/15-ц(пункт65-66)). Відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити негаторний позов про повернення земельної ділянки».
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з підстав обрання позивачами неефективного способу захисту, адже у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивачі як власники земельних ділянок, вважають порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їм майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. 
Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, аргументи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.
Щодо розподілу судових витрат.
Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з позивача слід стягнути на користь ПАТ «Зернопродукт МХП» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1261,20 гривень.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП», в інтересах якого діє адвокат Аксютін Роман Васильович, задовольнити частково.
Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 21 жовтня 2020 року в частині задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат скасувати й ухвалити нове.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП» про визнання недійснимдоговору оренди землі № 244/2008 Л-Х-В від 01.09.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ «Зернопродукт МХП», в особі директора ОСОБА_5., та договору оренди землі № 251/2008 Л-Х-В від 01.09.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ «Зернопродукт МХП», в особі директора ОСОБА_5., - відмовити.
В іншій частині рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 21 жовтня 2020 року у даній справі залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1261,20 гривень.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота
       
Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 21.01.2021 року.